СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/2696/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.

та представників учасників справи:

позивача Добросько Л.В. (в режимі відеоконференції);

відповідача Іванченко А.В. (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" (вх.№2774Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 (суддя Жигалкін І.П., повний текст складено 24.10.2025) у справі №922/2696/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ", м. Київ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс", смт. Слобожанське, Зміївський р-н, Харківська область;

про стягнення 1 678 583,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" 01 серпня 2025 року подано до Господарського суду Харківської області позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕОМАКС» загальної суми в розмірі 1.678.583,86 грн. (де: 8 527,73 грн. - 3% річних; 153 402,00 грн - інфляційне збільшення; 1 516 654,13 грн - пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за п. 4.3. договору), а також судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2696/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" загальну суму в розмірі 1.678.583,86 грн. (де: 8.527,73 грн. - 3% річних; 153.402,00 грн - інфляційне збільшення; 1.516.654,13 грн - пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за п. 4.3. договору), а також суму судового збору в розмірі 20.177,91 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Геомакс" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось 10.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд:

1. Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Геомакс" () строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 року у справі №922/2696/25.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2696/25 в частині стягнення пені - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою зменшити розмір стягнення пені на 90% - до 151 665,41 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 справу №922/2696/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 у справі №922/2696/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" на рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2696/25 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення пп.2, 3 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі та належних доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 29.12.2025 (вх.№172 від 06.01.2025). До вказаного клопотання апелянт додав платіжну інструкцію №247931453 від 30.12.2025 на суму 37768,14 грн., та докази направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 у справі №917/1723/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" на рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2696/25. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2696/25. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу. Призначено справу до розгляду на "11" лютого 2026 р. о 13:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.

13.01.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№524), в якому він просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕОМАКС» в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025р. по справі № 922/2696/25, в повному обсязі, а рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025р. по вказаній справі залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення суду від 16.10.2025 правильно врахував обставини враховуючи те, що заборгованість не була виконана, а порушення зобов`язання призвело до реальних збитків, тому зменшення пені не обґрунтоване.

22.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2696/25.

23.01.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" надійшли письмові пояснення (відповідь на відзив) (вх.№981), в яких зазначає, що обставини справи щодо сплати/не сплати боржником основної суми заборгованості не досліджувалися судом першої інстанції та не відображені в оскаржуваному рішенні, а тому рішення не може вважатися обґрунтованим. Зазначає, що позивач не надав доказів, які б свідчили про понесення ним матеріальних збитків, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору. Посилається на те, що судом першої інстанції застосовано до відповідача відповідальність у надмірному розмірі, що перетворює неустойку на непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем (кредитором).

27.01.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача (вх.№1099). Позивач зазначає, що подані ТОВ "Геомакс" письмові пояснення (відповідь на відзив) фактично не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до повторення доводів апеляційної скарги, які вже були предметом оцінки суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені. Аргументація апелянта ґрунтується на помилковому ототожненні виконання основного зобов`язання з відсутністю відповідальності за прострочення, який ігнорує правову природу пені як наслідку порушення строків, а не факту існування боргу і спрямована на фактичне уникнення відповідальності, а не на відновлення балансу інтересів сторін.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" адвоката Добросько Ліни Валеріївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№ 1117 від 27.01.2026), яке задоволено ухвалою суду від 28.01.2026.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" адвоката Караченцева Юрія Леонідовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№1082 від 26.01.2026), яке задоволено ухвалою суду від 28.01.2026.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№1355 від 02.02.2026), яке задоволено ухвалою суду від 03.02.2026.

В судове засідання 11.02.2026 з`явились представники позивача та відповідача в режимі відеоконференції.

Представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 року у справі №922/4377/23 підтверджується, що 16.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" (позивач, експедитор) Товариством з обмеженою відповідальністю "Геомакс" (відповідач, клієнт) було укладено Договір № 2021-041601.

Сторони у п. 1.1. Договору визначили, що експедитор здійснює транспортноекспедиторське обслуговування клієнта (далі ТЕО), в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортноекспедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі.

Клієнт гарантує, що вантаж, перевезення якого організовую експедитор за цим договором, належить клієнту або його замовнику, вантажовідправнику на законних підставах, не перебуває під арештом, податковою заставою, а також не існує жодних обмежень для його відвантаження та перевезення. Експедитор не несе відповідальність за вантаж перед третіми особами (пункт 1.2. Договору).

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що загальна сума цього Договору визначається на підставі всіх Актів наданих послуг, оформлених Сторонами порядком, передбаченим цим Договором. Клієнт здійснює попередню оплату вартості ТЕО та Плати послуг Експедитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості до початку перевезення на підставі рахунку Експедитора. Сторонами може бути узгоджений інший порядок оплати вартості здійснення ТЕО та Плата послуг Експедитора. (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору, вартість здійснення ТЕО та Плата послуг Експедитора узгоджується Сторонами шляхом підписання відповідних Додаткових угод до цього Договору.

Пунктом 3.6. Договору встановлено, що розмір вартості здійснення ТЕО, Плати послуг Експедитора та порядок їх сплати Клієнтом, може змінюватися з ініціативи Експедитора, шляхом оформлення відповідних додаткових угод до цього Договору.

Клієнт зобов`язаний протягом 15-ти календарних днів, з дати отримання зазначеної Додаткової угоди, оформити її та передати Експедитору. У випадку прострочення зазначеного терміну вартість здійснення ТЕО та Плата послуг Експедитора вважаються узгодженими.

Відповідно до п. 7 Договору, Клієнт у будь-якому випадку повинен здійснити оплату вартості здійснення ТЕО та Плати послуг Експедитора не пізніше 3 -х банківських днів з дати подачі вагонів на під`їзну колію Клієнта (вантажовідправника).

Згідно з п. 3.10. Договору, факт надання послуг Експедитором Клієнту підтверджується серед іншого Актом наданих послуг. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Експедитора. (п. 3.11. Договору)

Позивач зазначає, що з боку Відповідача частково здійснювались оплати за Договором, що підтверджується платіжними інструкціями: № 15 від 14.01.2022 року на суму 500 000, 00 грн. (додаток 12), № 5008 від 21.01.2022 року на суму 500 000, 00 грн. (додаток 13), № 36 від 25.01.2022 року на суму 500 000, 00 грн. (додаток 14), № 5033 від 04.02.2022 року на суму 4 500 000, 00 грн. (додаток 15), № 5150 від 22.02.2022 року на суму 44 088, 00 грн. (додаток 16), № 5160 від 13.09.2022 року на суму 55 110, 00 грн. (додаток 17), № 5179 від 27.09.2022 року на суму 112 100, 00 грн. (додаток 18), №5192 від 05.10.2022 року на суму 109 200, 00 грн. (додаток 19), №64 від 22.06.2023 на 165 000, 00 грн. (додаток 20), №87 від 17.07.2023 на 80 000, 00 грн. (додаток 21), №138 від 18.08.2023 на 100 000, 00 грн. (додаток 22), №176 від 11.09.2023 на 100 000, 00 грн. (додаток 23).

Відповідно між Позивачем та Відповідачем були підписані Акти звірки: від 31.01.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 4 434 635,83 грн. (додаток 24), від 28.02.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 646 357,51 грн. (додаток 25), від 31.08.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 648 277,51 грн. (додаток 26), від 30.09.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 646 337,51 грн. (додаток 27), від 31.10.2022, відповідно до якого кінцеве сальдо: 1 648 737,51 грн. (додаток 28).

Враховуючи зазначене Позивачем було надано Відповідачу послуги на загальну суму 7 969 235,51 грн., Відповідачем було здійснено часткову оплату послуг в розмірі 6 765 498,00 грн. Отже, заборгованість складає: 1 203 737,51 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" заборгованість у розмірі 1 539 875,35 грн., з яких 1 043 737,51 грн. (сума боргу), 420 542,81 грн. (інфляційне збільшення), 75 595,03 грн. (3 % річних) та суму судового збору у розмірі 18 478,50 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. Клопотання (вх.№35024 від 20.12.2023 року та вх. № 575 від 08.01.2024 року) задоволено частково. У клопотанні (вх. № 35767 від 27.12.2023 року) - відмовлено. Роз`яснено органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 року у справі № 922/4377/23 що нарахування 3 % річних на суму боргу 1 043 737,51 грн. здійснюється до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу (у тому числі на залишок заборгованості у разі здійснення часткової слати суми основного боргу). Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, у якому наявна непогашена заборгованість. 20.02.2024 року на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі №922/4377/23 залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначає, що вимоги, які були заявлені під час розгляду судової справи №922/4377/23 стосувалися лише основного боргу, інфляційного збільшення та 3% річних.

Тобто вимога про стягнення пені не заявлялась.

Також Позивач зазначає, що у резолютивній частині Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі № 922/4377/23 судом зазначено Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі №922/4377/23 що нарахування 3 % річних на суму боргу 1043737,51 грн. здійснюється до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу (у тому числі на залишок заборгованості у разі здійснення часткової слати суми основного боргу).

Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, у якому наявна непогашена заборгованість .

Проте, судом не було зазначено дати, з якої виконавець має розраховувати інфляційні втрати та 3% річних, тому виконавцем за початок розрахунку взято 18.01.2024 року, наступний день, після винесення рішення, визначення виконавцем цієї дати є помилковим, оскільки Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було подано розрахунок заборгованості разом з інфляційними втратами та 3% річних до 12.10.2023, то відповідно виконавець мав би почати нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на суму основного боргу з 13.10.2023.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.06.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження № 75297599 з виконання наказу №922/4377/23 від 20.02.2024 Господарським судом Харківської області. На виконання вимог, передбачених наказом Господарського суду Харківської області № 922/4377/23 від 20.02.2024, яке набрало законної сили 20.02.2024 під час відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець здійснив розрахунок щодо нараховування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи з 18.01.2024 і до 15.06.2024 за формулою вказаною судом.

11.06.2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" через канцелярію суду надійшла заява (вх.№15180/24) про роз`яснення судового рішення, у якій останній, просить суд, роз`яснити рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024року у справі № 922/4377/23. Надати роз`яснення, що відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2024 у справі № 922/4377/23 необхідно здійснити нарахування 3 % річних на суму боргу 1 043 737,51 грн. з 13.10.2023 року до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу (у тому числі на залишок заборгованості у разі здійснення часткової слати суми основного боргу).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2024 у справі №922/4377/23 було відмовлено у задоволенні заяви (вх.№15180/24 від 11.06.2024 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна транспортна компанія" про роз`яснення судового рішення.

Позивач зазначає, що за період з 13.10.2023 по 17.01.2024 інфляційні втрати та 3% річних та пеня не були нараховані на суму основного боргу. Відтак позивачем нараховано відповідачу інфляційних втрат та 3% річних за період з 13.10.2023 року по 17.01.2024 року (тобто на момент розгляду справи №922/4377/23) в розмірі 161929,73 грн., з яких: 8527,73 грн. (3% річних), 153402,00 (інфляційне збільшення).

Відповідно до п. 4.3. Договору, при простроченні платежів у встановлені цим Договором строки, Клієнт виплачує Експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період прострочення платежу, від суми несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення платежу протягом усього періоду прострочення до моменту фактичного виконання Замовником зобов`язання.

Враховуючи п. 4.3. Договору, позивач нарахував відповідачу пеню, у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1 516 654,13 грн.

З огляду на наведене, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 13.10.2023 року по 17.01.2024 року в сумі 8 527,73 грн. 3% річних та 153 402,00 інфляційних втрат та на підставі п. 4.3. Договору 1 516 654,13 грн. пені.

Відповідач не надав суду заяв по суті справи або з процесуальних питань, не скористався передбаченим ст.165 ГПК України правом надати відзив на позов та довести обставини, які мають значення для вирішення спору по суті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 8 527,73 грн. - 3% річних; 153 402,00 грн - інфляційне збільшення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення 1 516 654,13 грн. пені. суд встановив, що розрахунок пені здійснений відповідно до умов Договору і приписів чинного законодавства та є арифметично вірними, отже підлягає задоволенню.

Зі змісту апеляційної скарги відповідача вбачається, що він оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині задоволення вимоги про стягнення 1516654,13 грн. пені. та просить зменшити її розмір на 90%.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.6 ст.232 чинного на момент виникнення спірних правовідносин ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегією суддів встановлено встановив, що вимога про стягнення пені №922/4377/23 не заявлялась, а отже у Позивача є право заявити стягнення штрафних санкцій, передбачених Сторонами у п. 4.3. Договору, що становить з моменту прострочки, у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1516654,13 грн.

Перевіривши розрахунки пені колегія суддів зазначає, що він здійснений відповідно до умов Договору і приписів чинного законодавства та є арифметично вірним.

Відповідач не заперечує цей розрахунок, натомість зазначає, що суд першої інстанції стягнув з відповідача непропорційний розмір пені щодо фактичних збитків позивача та просить суд зменшити пеню відповідно до ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, посилаючись при цьому на судову практику щодо права суду зменшувати неустойку при її завеликому розмірі.

Однак, позивач вважає, що суд першої інстанції стягнув в межах закону пеню з відповідача, обґрунтувавши це правовою позицією. Відповідно до п. 4.3 Договору № 2021-041601 пеня нараховується у разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Суд першої інстанції повністю встановив факт порушення зобов`язання ТОВ «ГЕОМАКС», що підтверджується документами (акти наданих послуг, платіжні доручення), що знаходяться в матеріалах судової справи.

Відповідно до п. 4.3. Договору, при простроченні платежів у встановлені цим Договором строки, Клієнт виплачує Експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період прострочення платежу, від суми несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення платежу протягом усього періоду прострочення до моменту фактичного виконання Замовником зобов`язання

Враховуючи п. 4.3. Договору, позивач здійснивши детальний розрахунок заборгованості, правомірно просив суд стягнути з відповідача пеню, у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1 516 654,13 грн.

Стягнута сума з відповідача відповідає умовам договору та фактичним втратам позивача від несвоєчасного отримання коштів, зокрема позивач мав реальні втрати через затримку платежу, а розмір пені прямо пов`язаний з розміром заборгованості та терміном прострочення.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завданням неустойки є сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вказаний висновок зроблено в Постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України ) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України , стаття 233 ГК України ), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України , є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 05.04.2023 у справі №910/18718/21 тощо).

Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

Вищезазначені висновки прописані у Постанові Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо права суду зменшити пеню.

Водночас, зменшення суму на 90% суперечить принципу компенсації та умові договору. В Постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Крім того, апеляційна скарга відповідача не містить доказів фактичного виконання зобов`язання до моменту виникнення пені.

Посилання відповідача на виконавче провадження по іншій справі №922/4377/23 є необґрунтованим, оскільки Постанова виконавця від 18.06.2025 підтверджує виконання рішення у справі №922/4377/23 у повному обсязі в частині інших сум на інші періоди, однак не стосується нарахованої пені за поточним договором. Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення суду від 16.10.2025 врахував об`єктивні факти щодо виникнення заборгованості та нарахування пені за умовами договору.

Виконання рішення у справі №922/4377/23 не є підставою для скасування пені у цій справі, оскільки інші зобов`язання не погашають суму, нараховану за новий термін договору, а суд першої інстанції правильно розмежував об`єкти стягнення при винесенні оскаржуваного рішення суду від 16.10.2025.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Аргументація апелянта про відсутність доказів реальних збитків позивача також суперечить самій природі неустойки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України.

При цьому на позивача у справі не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (пункти 33, 34 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Право суду щодо зменшення розміру пені має реалізовуватись з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19).

У постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі №908/1454/14, зазначено, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Тому при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Вищезазначене також узгоджується з Постановою Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 921/395/20.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи відповідача є необґрунтованими, посилання на зменшення пені не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, колегія суддів відмічає, що будучи обізнаним про судове провадження в цій справі, відповідач не подав жодних заперечень проти позовних вимог або обґрунтованих пояснень щодо наявності підстав для зменшення розміру пені. Натомість апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не дослідив та не врахував якісь обставини, про які відповідач вказав лише в тексті апеляційної скарги.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 1516654,13 грн. пені. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження і доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду та стосуються виключно переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 року у справі №922/2696/25 в оскаржуваній частині та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 року у справі №922/2696/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Геомакс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" 1516654,13грн пені залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 13.02.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне

Суддя М.М. Слободін