РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2026Справа № 910/9868/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М., при секретарі судового засідання Кот О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро", м. Київ

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 243 678,69 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Шмига Г.С. (адвокат за ордером серії АІ№1962811 від 01.08.2025 року);

від відповідача: Лаврова М.А. (адвокат за ордером серії ВІ№1330315 від 29.08.2025 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.08.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" суми збитків в розмірі 243 678,69 грн, у зв`язку із зіпсуванням вантажу, яке мало місце під час перевезення вантажу залізницею.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 21.10.2025 року.

16.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також відповідачем зазначено, що перевізник, який прийняв вантаж до перевезення у опломбованому вагоні не несе відповідальності за якість завантаженого вантажу та звільняється від відповідальності за псування вантажу, якщо воно відбулось внаслідок неправильного вибору роду вагону та навантаження у непридатний для перевезення цього вантажу вагон. При цьому, експертизою не встановлено відповідальності відповідача. Окрім того, вантаж у вагоні супроводжувався експедитором.

23.09.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на період дії воєнного стану строки позовної давності продовжуються, у зв`язку з чим його пропущено не було. Окрім того, відповідач, як перевізник, зобов`язаний доставити вантаж вчасно, а псування вантажу сталось саме через невчасну доставку.

06.10.2025 року до суду від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

20.10.2026 року від позивача до суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що строк позовної давності не пропущено, а твердження відповідача про відсутність відповідальності за псування вантажу не підтверджуються матеріалами справи.

В засіданні 21.10.2025 судом в справі оголошено про відкладення до 02.12.2025.

В засіданні 02.12.2025 судом в справі оголошено перерву до 03.02.2026.

12.12.2026 року від відповідача до суду надійшла заява про долучення доказів.

В засіданні 03.02.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро" (далі - замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - перевізник) укладено Договорі про надання послуг з організації вантажів залізничним транспортом № 99-42541071/2020-001 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п. 12.1. Договору він діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на вебсайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин з Замовником, які виникли між Сторонами до його укладення та введення в дію.

Так, з метою здійснення перевезення, 06.09.2019 між ТОВ "ВКХ №2" (клієнт) і ТОВ "Нідера Агро" (експедитор) укладено Договір №9-06-09 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до п.1.1 якого (у редакції додаткової угоди від 08.07.2021) експедитор зобов`язується надати клієнту транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з навантаженням, митним оформленням, відправкою та супроводом зернових, олійних культур, а також продуктів їх переробки (далі - вантаж), з усіх дирекцій залізниць АТ "Укрзалізниця" за реквізитами останнього.

Пункт 3.3 Договору № 9-06-09 в редакції додаткової угоди від 08.07.2021 встановлює, що вантаж вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою, переданою до перевезення залізницею на станції відправлення, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норм природного убутку 0,5% (відповідно до Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України, Збірник №4, розд.№8, ст.27). Загальна кількість нестачі (надлишку) вантажу визначається за результатами відправки всієї партії вантажу, заявленої до перевезення з однієї станції відправлення. Експедитор зобов`язаний відшкодувати (компенсувати) клієнту фактичну вартість за повне або часткове пошкодження та / або псування вантажів, їх часткову чи повну втрату, знищення, зникнення, викрадення, недостачу, які були передані до перевезення. Відшкодування повинно здійснюватися в безспірному порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок клієнта протягом семи календарних днів з моменту отримання експедитором відповідної вимоги клієнта.

Згідно з п.4.3 Договору №9-06-09 на транспортно-експедиційне обслуговування від 06.09.2019 зобов`язання експедитора вважаються виконаними за фактом приймання вантажу до перевезення АТ "Укрзалізниця", що підтверджується квитанцією про приймання вантажу (з.д. накладної).

Експедитор не несе відповідальності за втрату, нестачу або пошкодження вантажу клієнта, викликані діями чи бездіяльністю вантажоодержувачів. З моменту прийому вантажу від залізниці вантажоодержувачем відповідальність за його збереження несе вантажоодержувач (п.5.1 Договору).

Сторона, для якої склалася неможливість виконання своїх зобов`язань внаслідок непереборної сили (форс-мажор), зобов`язана не пізніше п`яти банківських днів з моменту настання форс-мажору письмово повідомити іншу сторону про настання таких обставин та / або їх наслідки, передбачений термін дії цих обставин та їх припинення. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатися на будь-які з вищезазначених обставин як на підставу, що звільняє його від відповідальності (п.5.4 Договору).

В подальшому, на виконання вимог Договору №9-06-09 на транспортно-експедиційне обслуговування від 06.09.2019, ТОВ "Нідера Агро" організувало перевезення висівок гранульованих у шістьох вагонах (№95538377, №95649000, №95760369, №95829065, №95681276, №95617320), що підтверджується оформленою до перевезення залізничною накладною від 20.04.2022 № 34868703.

Згідно з оформленою залізничною накладною від 20.04.2022 №34868703 відправником зазначеного вантажу виступив експедитор - ТОВ "Нідера Агро" (код 1866), отримувачем - Ренійський морський торговий порт, станція відправлення "Вінниця", станція призначення "Рені-Порт".

У графі 24 залізничної накладної від 20.04.2022 №34868703 зазначений перелік документів, що долучені відправником: сертифікат якості №438, 439 від 15.04.2022 року та №441, 440 від 17.04.2022 року, рахунок-фактура (інвойс) від 29.03.2022 №67, сертифікати якості від 19.04.2022 №436, №437.

Поставка висівок гранульованих здійснювалася на виконання умов Контракту на поставку від 11.12.2017 №11/1217, укладеного між ТОВ "ВКХ №2" і Компанією "ABBEY GLOBAL L.P" (United Kingdom).

Група вагонів №95653804, №95620639, №95532180, №95932208 у складі поїзда 3503 (індекс 3358-013-3300) відправлені зі станції "Вінниця" 23.04.2022 о 19 год. 05 хв.

На станцію Жмеринка поїзд прибув 24 квітня 2022 року о 10 год. 12 хв. та розформований 24 квітня 2022 року о 17 год. 29 хв. Зазначені вагони (крім вагону №95829065) були сформовані 24 квітня 2022 року о 17 год. 30 хв. у склад поїзда 2001 індекс 3300-104-3941. Вагон №95829065 по станції Жмеринка 24 квітня 2022 року був відчіплений від групи по технічній несправності.

Згідно Наказу від 12 травня 2022 року НЗ-1 №65 на даний поїзд було введено операцію "кидання" по причині №70 (форс-мажор), а саме затримка з інших причин, акт на затримку ф. ГУ-23 №18023 від 12 травня 2022 року. Затримка відбулась в зв`язку із неприйомом поїздів по стику Могилів-Подільський через непропускну спроможність та зайнятість колій станцій в зв`язку із відправленням зернових вантажів на порти Одеської залізниці через територію ЧМФ. Недостатній вивіз (здача) поїздів на залізницю Республіки Молдови, при наявності готових до відправлення, складав 9 поїздів сер/доб, але вивозили лише 3 поїзда.

Вагон №95829065 по станції Жмеринка переадресований згідно наказу від 03 червня 2022 року №9101 (залізнична накладна №32145500) призначенням на станцію Вінниця. Сформований 05 червня 2022 року о 15 год. 10 хв. У склад поїзда 3420 індекс 3300-652-3372 та відправлений за призначенням 05 червня 2022 року о 19 год. 07 хв.

При прийнятті до перевезення вагонів №№ 95538377, 95649000, 95760369, 95681276, 95829065, 95617320 згідно накладної №34868703 по станції Вінниця було нараховано та стягнуто з ТОВ «Нідера Агро» тариф при відправленні вантажу - 42 174,00 грн, плата за використання власних вагонів перевізника при відправленні - 63 000,00 грн, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власних вагонів перевізника при відправленні - 6 899,40 грн.

Інформація ТОВ "Нідера Агро" (вантажовласнику) про "кидання" вагонів у поїздах на шляху прямування (довідка №8858 "Інформація про дислокацію та стан вагонів"), по причині не прийняття портом, не надавалась, оскільки передбачено її надання лише у випадках "кидання" поїздів з вини вантажовласника.

Так, представник позивача звернувся до перевізника з Адвокатським запитом з проханням надати акти загальної форми (ГУ-23) щодо причин відчіплення вагону №95829065.

Перевізником АТ "Укрзалізниця" було направлено відповідь №Ц-5-91/1710-23, в якій зазначено, що 24 квітня 2022 року при технічному обслуговуванні вантажних вагонів у складі поїзда на станції Жмеринка у вагоні №95829065 було виявлено несправний повітророзподільник (гальма не працювали), у зв`язку з чим вагон був відчеплений від складу поїзда. Товариство не інформувало ТОВ «Нідера Агро» про технічну несправність вагону, оскільки це не передбачено умовами договору.

У зв`язку з виявленою несправністю вагон №95829065 було переадресовано за наказом від 03 червня 2022 року №9101 (залізнична накладна №32145500).

Відповідно до відмітки вказаної в графі « 52» вантаж було видано 07 червня 2022 року, про що у графі 53 "Підтвердження одержання вантажу" було зазначено, що: "Вантаж одержав. Довіреність №3 від 28.12 ОСОБА_1 ".

Після прибуття вагонів на станцію відправлення відповідно до наказу від 06.06.2022 №86 ТОВ "ВКХ №2" вирішило здійснити на своїй території контрольне переважування товару, який знаходився у залізничних вагонах.

За результатами спільного комісійного огляду здійснено зважування продукції та відібрано проби висівок, про що складено Відомість зважування від 06.06.2022 та Акт відбору проб №07/06 від 07.06.2022.

За змістом відомості зважування, яка підписана членами комісії, у тому числі представником ТОВ "Нідера Агро", вага брутто у вагоні №95829065 становить 82,650 т.

Відібрані зразки були направлені для проведення експертного дослідження до Вінницької торгово-промислової палати, а також передані для визначення якісних показників до зернової лабораторії власника вантажу - ТОВ "ВКХП №2".

10.06.2022 комісія склала акт невідповідності №14, згідно з яким 07.06.2022 повернуто 301 200 кг висівок пшеничних гранульованих, що зафіксовано актом зважування від 07.06.2022. У зв`язку з недотриманням умов і термінів транспортування, закінченням гарантійного терміну зберігання згідно з ТУ У 10.9-2:2020 продукція у вагонах №95653804, №95620639, №95532180, №95932208 №95829065 має невідповідності за органолептичними показниками - невластивий колір, запліснявілий запах, які виникли після довготривалого зберігання у залізничних металевих вагонах, у зв`язку з чим комісія вирішила цю партію гранульованих висівок у кількості 301 200, 00 кг перевести у непридатні відходи.

З метою визначення якісних характеристик продукції відібрані зразки пшеничних гранульованих висівок були відправлені для проведення експертного дослідження до Вінницької торгово-промислової палати.

За замовленням ТОВ "Нідера Агро" експерт Вінницької торгово-промислової палати провів відбір проб висівок пшеничних гранульованих з метою перевірки їх якості лабораторним методом.

Проведення експертизи підтверджується актом експертизи Вінницької торгово-промислової палати від 07.06.2022 №В-134/5.

Згідно з актом експертизи від 07.06.2022 №В-134/4 під час огляду вагона №95829065 усі люки щільно зачинені, сліди пошкодження та доступу до вантажу не виявлені. Пломби зняті в присутності експерта. При відкритті верхніх люків та зовнішнього огляду товару встановлено: висівки пшеничні гранульовані покриті білястим нальотом, деякі ділянки поверхні висівок мають сіро-зелений колір, у деяких місцях гранули злиплися в грудки, в цілому висівки пшеничні гранульовані мають неприємний затхлий запах, на люках також наявний товстий шар нальоту. У пред`явленому залізничному вагоні №95829065 знаходилися висівки пшеничні гранульовані в кількості 61 700 кг (згідно з накладною від 20.04.2022 №34868703). За результатами проведених лабораторних досліджень на наявність дріжджів та плісняви встановлено, що висівки пшеничні гранульовані мають показники: КМАФАнМ КУО в 1 г - відповідає вимогам ДСТУ 8446-2015; пліснява і гриби КУО в 1 г - не відповідає ДСТУ 8447-2015.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів №2" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою щодо стягнення з ТОВ "Нідера Агро" збитків у розмірі 1 189 562,74 гривень, у зв`язку із пошкодженням вантажу при перевезенні в т.ч. у вагонах №№95653804, №95620639, №95532180, №95932208.

Постановою Верховного Суду від 23.10.2024 у справі 910/5611/23 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №910/5611/23 у частині відмови у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро" залишено без змін.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №910/5611/23 у частині задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький комбінат хлібопродуктів №2" залишено без змін.

Як зазначає позивач, 26.11.2024 року, між ТОВ «Нідера Агро» як боржником та ТОВ «ВКХП №2» як стягувачем було укладено Договір про добровільне виконання судових рішень, ухвалених у справі №910/5611/23, відповідно до якого сторони погодили добровільну сплату коштів боржником, які сплачені останнім в повному обсязі.

Як зазначає позивач, згідно залізничної накладної №34868703 від 20 квітня 2022 року та Акту експертизи №В-134/5 від 07 червня 2022 року, маса вантажу становила 61,700 тон.

Згідно Довідки про вартість товару та Розрахунку вартості зіпсованого вантажу, 1 тонна зіпсованих висівок пшеничних гранульованих, що перевозилась у вагоні становить 3 949,41 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до вимог статей 113 - 115 Статуту залізниць відповідач має відшкодувати позивачу збитки під час перевезення вантажу у розмірі 243 678,69 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку із перевезенням залізницею вантажу у міжнародному сполученні, регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМУ №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць) та Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - Угода УМВС).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічні положення містить ст. 307 ГК України.

Частинами 1, 2 ст. 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України.

Частиною 3 ст. 314 ГК України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Статтею 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України. Охорона вантажів і об`єктів залізничного транспорту, нагляд за дотриманням вимог пожежної безпеки, ліквідація пожеж на залізничному транспорті загального користування, розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень здійснюються відомчою воєнізованою охороною АТ "Укрзалізниця", працівники якої під час виконання службових обов`язків мають права, які передбачені Положенням про відомчу воєнізовану охорону АТ "Укрзалізниця" та чинним законодавством України, застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби (наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини) у випадках і порядку, передбачених чинним законодавством України, а також гарантії правового та соціального захисту.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць, цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту залізниць України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Дата приймання вантажу, згідно з ст. 23 Статуту залізниць засвідчується на накладній календарним штемпелем. Відповідно до приписів Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000, у графі 20 залізничної накладної зазначається найменування вантажу, устаткування, яке було застосовано для розміщення та кріплення вантажу.

Частиною 1 ст. 110 Статуту залізниць, передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Статтями 113 та 114 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Згідно з ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 129 Статуту залізниць, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Згідно із статтею 10 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Правовідносини щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), до якої Україна приєдналася 05.06.1992. Положення УМВС поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн - учасниць.

Згідно з §1, §3 та §5 статті 14 УМВС відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до §1, §2 статті 15 УМВС у накладній повинні міститися обов`язкові відомості: найменування відправника та його адреса; найменування одержувача та його адреса; спосіб визначення маси вантажу; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; дані про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору. В накладній крім відомостей, зазначених у §1 цієї стаття, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезення вантажів (далі - Правила).

Пунктом 7.1 розділу ІІ Правил передбачено, що перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразку за формою, наведеною у додатку 1 до Правил. Накладна складається відправником та пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником та перевізником відповідно до приписів Правил.

Судом встановлено, що перевезення вантажу за накладною № 34897215 здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні, тому до нього застосовуються положення УМВС.

Згідно з пунктом 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Параграфом 1 статті 29 УМВС визначено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення чи видачі констатує: 1) невідповідність найменування, маси чи кількості місць вантажу відомостям, вказаним у накладній; 2) невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, вказаним у накладній про знаки (марки) місць вантажу, станції і залізниці призначення, отримувача, кількості місць вантажу; 3) пошкодження (псування) вантажу; 4) відсутність накладної чи окремих її аркушів по даному вантажу або вантажу по даній накладній (втрата).

За змістом параграфів 1, 2 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, яка випливає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем збитків у розмірі 243 678,69 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку відшкодування збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 910/22855/17.

В силу вимог статті 74 ГПК України саме позивач повинен довести факт завдання збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між цивільним правопорушенням та завданням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони.

Відповідач повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Судом по матеріалам справи встановлено, що ТОВ "Нідера Агро" організувало перевезення висівок гранульованих у шістьох вагонах (№95538377, №95649000, №95760369, №95829065, №95681276, №95617320), що підтверджується оформленою до перевезення залізничною накладною від 20.04.2022 № 34868703.

Згідно з оформленою залізничною накладною від 20.04.2022 №34868703 відправником зазначеного вантажу виступив експедитор - ТОВ "Нідера Агро" (код 1866), отримувачем - Ренійський морський торговий порт, станція відправлення "Вінниця", станція призначення "Рені-Порт".

У графі 24 залізничної накладної від 20.04.2022 №34897215 зазначений перелік документів, що долучені відправником (перелік наведено вище).

Поставка висівок гранульованих здійснювалася на виконання умов контракту від 11.12.2017 №11/1217, укладеного між ТОВ "ВКХ №2" і Компанією "ABBEY GLOBAL L.P" (United Kingdom).

Завантаження вантажу, а також пломбування вагону проводилось засобами відправника (позивача) без участі АТ "Українська залізниця", про що зроблено відмітку у графі 20 накладної та засвідчено підписом відправника у графі 1 накладної.

Отже, кількість та стан вантажу АТ "Українська залізниця" не перевіряла і не засвідчувала, що відповідає приписам пункту 6.1 розділу І Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС.

Пунктом 6.1 розділу І Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС передбачено, що навантажений відправником вантаж у вагони та контейнери критого типу перевізник приймає до перевезення, оглядаючи зовні стан вагонів та контейнерів, перевіряючи стан люків та дверей, наявність, справність пломб, а також відповідність знаків на пломбах відомостям, вказаним у накладній.

Передача відповідачем вантажу позивачу здійснювалась згідно з положеннями пункту 37.4 Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС без перевірки маси і стану вантажу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, представниками відповідача та позивача було оглянуто зовні стан вагону, перевірено стан люків та дверей, наявність пломб та відповідність знаків на них відомостям, які зазначені про них в накладній.

Переданий вантаж був прийнятий представником позивача без зауважень, що засвідчено підписом представника позивача у пам`ятці про подавання/ забирання вагонів за № 24 від 02.06.2022.

Окремо, суд звертає увагу на те, що на вимогах до видачі вагонів, що перевозились за пломбами відправника, які на момент передачі вантажу представнику позивача були справними.

При прийомі до перевезення вантажу у звантаженому вагоні із наявними на ньому опломбовано запірно-пломбувальними пристроями ( далі - ЗПП), перевізник не оглядає вантаж і, відповідно, має видати одержувачу вагон за справними пломбами відправника теж без огляду стану вантажу. Обставини, за яких перевізник має здійснити комісійну видачу вантажу, викладено у положеннях §4 статті 26 УМВС.

Отже, з огляду на положення УМВС та по факту видачі накладної № 34897215 і вантажу позивачу, договір перевезення з урахуванням здійсненої позивачем зміни, відповідачем було виконано.

Судом по матеріалам справи встановлено, що група вагонів №95653804, №95620639, №95532180, №95932208 у складі поїзда 3503 (індекс 3358-013-3300) відправлені зі станції "Вінниця" 23.04.2022 о 19 год. 05 хв.

На станцію Жмеринка поїзд прибув 24 квітня 2022 року о 10 год. 12 хв. та розформований 24 квітня 2022 року о 17 год. 29 хв. Зазначені вагони (крім вагону №95829065) були сформовані 24 квітня 2022 року о 17 год. 30 хв. у склад поїзда 2001 індекс 3300-104-3941.

В подальшому, згідно Наказу від 12 травня 2022 року НЗ-1 №65 на даний поїзд було введено операцію "кидання" по причині №70 (форс-мажор), а саме затримка з інших причин, акт на затримку ф. ГУ-23 №18023 від 12 травня 2022 року. Затримка відбулась в зв`язку із неприйомом поїздів по стику Могилів-Подільський через непропускну спроможність та зайнятість колій станцій в зв`язку із відправленням зернових вантажів на порти Одеської залізниці через територію ЧМФ. Недостатній вивіз (здача) поїздів на залізницю Республіки Молдови, при наявності готових до відправлення, складав 9 поїздів сер/доб, але вивозили лише 3 поїзда.

Вагон №95829065 по станції Жмеринка 24 квітня 2022 року був відчіплений від групи по технічній несправності, оскільки 24 квітня 2022 року при технічному обслуговуванні вантажних вагонів у складі поїзда на станції Жмеринка у вагоні №95829065 було виявлено несправний повітророзподільник (гальма не працювали), у зв`язку з чим вагон був відчеплений від складу поїзда. Товариство не інформувало ТОВ «Нідера Агро» про технічну несправність вагону, оскільки це не передбачено умовами договору.

Вагон №95829065 по станції Жмеринка переадресований згідно наказу від 03 червня 2022 року №9101 (залізнична накладна №32145500) призначенням на станцію Вінниця. Сформований 05 червня 2022 року о 15 год. 10 хв. У склад поїзда 3420 індекс 3300-652-3372 та відправлений за призначенням 05 червня 2022 року о 19 год. 07 хв.

Відповідно до відмітки вказаної в графі « 52» вантаж було видано 07 червня 2022 року, про що у графі 53 "Підтвердження одержання вантажу" було зазначено, що: "Вантаж одержав. Довіреність №3 від 28.12 ОСОБА_1 ".

З матеріалів справи, встановлено, що 02.06.2022 позивач вдруге скерував до відповідача звернення за №0206-2 щодо необхідності переадресування вантажу у вагоні за №95829065 за новими перевізними документами. На підставі зазначеного звернення філія «Центр транспортної логістики» видала наказ № 9101 від 03.06.2022 про переадресування з оформленням нових перевізних документів. Після оформлення позивачем накладної №32145500 від 03.06.2022 вантаж - висівки пшеничні було прийнято до перевезення у вагоні № 95829065 за відправкою Жмеринка - Вінниця на адресу одержувача ТОВ «ВКХП №2». Зі станції Жмеринка зазначений вище вагон був відправлений 05.06.2022 і в той же день прибув на станцію Вінниця. На під`їзну колію одержувача ТОВ «ВКХП № 2» вагон був поданий 07.06.2022 о 20 год 20 хв. і прийнятий ним без зауважень та заперечень щодо стану вагону та вантажу у ньому.

Вантаж було передано одержувачу без перевірки стану та якості на підставі положень статті 52 Статуту залізниць України, відповідно до якого, вантажі, що прибули у справних вагонах, із непошкодженими пломбами відправника, видаються без перевірки їх кількості і стану.

Суд звертає увагу на те, що саме перевізник на вимогу одержувача має запросити незалежного експерта, а експертиза проводиться у присутності начальника станції або іншої уповноваженої особи перевізника.

Відомості про проведену експертизу мають бути внесені у відповідний розділ комерційного акту, який підписують присутні при знятті з вагона ЗПП та проведенні експертизи представники станції і одержувача.

Отже, вимоги до передачі вантажу, який був прийнятий та прибув на станцію призначення за справними ЗПП відправника у національному законодавстві тотожні УМВС.

Порядок видачі вантажу має пряму залежність від процесу його прийому до перевезення і оскільки перевізник не оглядав вантаж при прийомі то, відповідно, видача має здійснюватися без огляду вантажу.

Проте, за вимогою одержувача перевізник може організувати комісійну видачу, а також запросити експерта і отримує право зберігати ЗПП, оскільки, його цілісність свідчить про відсутність доступу до вантажу під час перевезення, що у свою чергу є доказом справного перевезення або ж виконання договору перевезення належним чином.

За матеріалами справи судом встановлено, що жодних звернень/вимог/повідомлень до перевізника - відповідача від одержувача ТОВ "ВКХП №2" та від відправника - позивача щодо необхідності проведення комісійній видачі вантажу, зважування чи проведення експертизи не надходило.

Як встановлено судом, доказів щодо відмови відповідача у видачі вантажу, складеного комерційного акту або ж необґрунтованої відмови скласти комерційний акт до претензії та матеріалів справи не додано.

Судом взято до уваги те, що одержувачем вантажу ТОВ "ВКХП №2" за власною ініціативою без участі перевізника - відповідача, проведено експертизу вантажу, що прибув у спірному вагоні та складено Акти експертизи Вінницької торгово-промислової палати за №В-134/5 від 07.06.2022.

Так, Згідно з актом експертизи від 07.06.2022 №В-134/5 під час огляду вагона №95829065 усі люки щільно зачинені, сліди пошкодження та доступу до вантажу не виявлені. Пломби зняті в присутності експерта. При відкритті верхніх люків та зовнішнього огляду товару встановлено: висівки пшеничні гранульовані покриті білястим нальотом, деякі ділянки поверхні висівок мають сіро-зелений колір, у деяких місцях гранули злиплися в грудки, в цілому висівки пшеничні гранульовані мають неприємний затхлий запах, на люках також наявний товстий шар нальоту. У пред`явленому залізничному вагоні №95829065 знаходилися висівки пшеничні гранульовані в кількості 60 700 кг (згідно з накладною від 20.04.2022 №34868703). За результатами проведених лабораторних досліджень на наявність дріжджів та плісняви встановлено, що висівки пшеничні гранульовані мають показники: КМАФАнМ КУО в 1 г - відповідає вимогам ДСТУ 8446-2015; пліснява і гриби КУО в 1 г - не відповідає ДСТУ 8447-2015.

Водночас, за висновком суду, з наданому Акті експертизи Вінницької торгово-промислової палати за №В-134/5 від 07.06.2022 не вбачається вини АТ "Українська залізниця" у псуванні товару, а саме висівок пшеничних.

Відповідно до п. 3, 4, 7 § 2 статті 39 УМВС перевізник звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу, прийнятого до перевезення якщо вони виникли:

- з вини відправника або одержувача або внаслідок їх вимог, у силу яких неможливо покласти вину на перевізника;

- з причин, які пов`язані з навантаженням вантажу, якщо навантаження або вивантаження було проводилось відправником або отримувачем;

- внаслідок того, що відправник здійснив завантаження вантажу в непридатний для перевезення даний вантажний вагон або контейнер.

Як встановлено судом, позивач скористався своїм правом щодо забезпечення вагоном під навантаження. Відповідач не забезпечував позивача вагоном для навантаження спірного вантажу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що саме позивач є відповідальним за дотримання технічних вимог по розміщенню та закріпленню вантажу у вагоні та відповідно до § 3 статті 19 УМВС несе відповідальність за усі наслідки незадовільного навантаження.

У свою чергу, враховуючи приписи § 3 статті 19 УМВС, пп 3, 4, 7 § 2 статті 39 УМВС, відповідач звільняється від відповідальності за втрату, пошкодження (псування) спірного вантажу, оскільки випадку навантаження провадилось відправником (позивачем).

Відтак судом встановлено, що позивачем не доведено наявності протиправної поведінки відповідача у спірному випадку.

Судом встановлено, що позивачем не доведено факту завдання йому збитків відповідачем у розмірі 243 678,69 грн.

Крім того судом встановлено, що протиправна поведінка/дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Як встановлено судом, позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача у спірному випадку.

Наведене, у свою чергу, свідчить про не доведеність позивачем прямого причинного зв`язку між діями відповідача та збитками позивача.

Щодо доведення відсутності вини відповідача у спричиненні збитків позивачу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи надані сторонами докази та встановлені на їх підставі обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що подані відповідачем на спростування його вини у спричиненні збитків позивачу докази є більш вірогідними ніж докази, подані позивачем на обґрунтування наявності вини відповідача.

Як зазначалось, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку відшкодування збитків.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка є необхідною для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, а саме позивачем не доведено наявності протиправної поведінки відповідача у спірному випадку, збитків у розмірі, визначеному позивачем, прямого причинного зв`язку між діями відповідача та збитками позивача, вини відповідача у спричиненні збитків позивачу.

З огляду на наведене, у задоволенні позову ТОВ "Нідера Агро" до АТ "Українська залізниця" про стягнення понесених збитків у загальному розмірі 945 884, 05 грн слід відмовити повністю.

Крім цього, відповідач заявив про застосування позовної давності, передбаченої частиною п`ятою статті 315 ГК України, статтею 137 Статуту залізниць України та статтями 47, 48 УМВС про, що суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність визначена статтею 257 ЦК України, а статтею 258 цього Кодексу передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Частиною другою статті 9 ЦК України також встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частини п`ятої статті 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За статтею 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

З наведених вище положень законодавства та підстав виникнення та змісту прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах вбачається, що порушенням зі сторони

відповідача перевізника вантажу є подія отримання одержувачем вантажу товару та фіксування після отримання товару його псування, з чого і виникає право позивача на звернення до АТ "Українська залізниця" з позовом про стягнення збитків.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі №910/11949/20 щодо питання застосування позовної давності до правовідносини, пов`язаних з перевезенням вантажів залізницею, відзначила таке:

"Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положенням статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 названого Кодексу до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як зазначалося, приписами частини першої статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю".

ГК України прийнятий 16.01.2003 і набрав чинності з 01.01.2004, і статтею 315 цього Кодексу передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення; він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності".

Отже, Верховний Суд у постановах від 04.07.2018 у справі №904/5743/16, від 18.06.2021 у справі №910/11949/20 та інших неодноразово викладав правовий висновок, згідно з яким до правовідносин з перевезення вантажів залізницею (вимог/позовів перевізників до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення) застосовується спеціальна позовна давність, яка передбачена статтею 315 ГК України.

Відповідно до частини 4 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно статті 47 УМВС:

§1. Позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

§2. Право пред`явлення претензії та позову виникає:

1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу.

§3. Позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії.

Відповідно до статті 46 "Претензії" УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові та одержувачу, при цьому претензії до перевізника, який видає вантаж яким у спірному випадку є відповідач, пред`являються одержувачем, яким є позивач (§§1, 2).

Згідно з §6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті, вона повертається заявнику претензії без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до перевізника із зазначенням причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений §3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає заявнику претензії претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником заявнику претензії даної претензії. Повернення перевізником заявнику претензії такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

За змістом §7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

З наведених правових норм вбачається, що УМВС встановлено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення відправника або одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого втрачено вантаж.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з претензією вих. 10-02/25 від 10.02.2025 про сплату збитків у розмірі 243 678,69 грн.

Параграфом 5 статті 46 УМВС передбачено, що до претензії долучаються документи, передбачені Правилами перевезення вантажу. Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів.

Згідно з підпунктом 40.2.2 пункту 40.2 Правил перевезення вантажу УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі недостачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної)" і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

Відповідно до пункту 40.4 Правил перевезення вантажу УМВС інші документи, що обґрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою.

У свою чергу, відповідач листом № ЦД-19/5 від 27.02.2025 повідомив позивача про необхідність надати для розгляду претензії оригінали перевізних документів ("Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (6 лист накладної)). Тобто, вимоги претензії позивача не розглядались відповідачем по суті через ненадання позивачем передбачених ст. 46 УМВС документів.

Отже, АТ "Українська залізниця" не розглядала претензію ТОВ "Нідера Агро".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 УМВС право пред`явлення претензії та позову виникає про відшкодування за нестачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу.

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

За змістом параграфів 1-3 статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, з інших підстав - протягом 9 місяців. Вказані в параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в параграфі 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді. Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в параграфі 1 цієї статті.

Вантаж, що перевозився за спірною накладною було видано одержувачу 07.06.2022, дата видачі вантажу по станції Жмеринка 03.06.2022, а 04.06.2022 виникло право пред`явлення претензії. Оскільки, строк позовної давності спливає через 9 місяців з дня видачі вантажу, що передбачено приписами § 1 статті 48 УМВС, то строк сплив 04.03.2023.

Щодо посилання позивача на продовження строків згідно з п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та зупинення строків згідно введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2025 у справі № 912/391/24 зазначено, що Верховний Суд у постановах від 04.07.2018 у справі №904/5743/16, від 18.06.2021 у справі №910/11949/20 та інших неодноразово викладав правовий висновок, згідно з яким до правовідносин з перевезення вантажів залізницею (вимог/позовів перевізників до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення) застосовується спеціальна позовна давність, передбачена статтею 315 Господарського кодексу України.

"Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлений карантин з 12 березня 2020 року на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінений карантин з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України.

В пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України вказано, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Стаття 315 ГК України не підпадає під перелік статей, строки яких продовжено на строк дії карантину пунктом 7 розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України, положення пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються, виходячи із приписів статей 223, 315 Господарського кодексу України".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №914/3716/21.

Суд констатує, що відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Відтак у даному випадку відлік строку слід здійснювати з дати видачі вантажу по накладній, оскільки саме з цього моменту у позивача виникло право вимоги та можливість звернення до суду.

Судом встановлено дату видачі вантажу 07.06.2022, відповідно, закінчення строку позовної давності 07.06.2023.

Параграфом 4 статті 48 УМВС визначено, що пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Частинами 4, 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц).

Таким чином на момент звернення позивача з позовом у серпні 2025 року, строк позовної давності тривалістю один рік вже сплив у червні 2023 року.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків в розмірі 243 678,69 грн. у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності не впливає на суть судового рішення.

Згідно з ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нідера Агро"судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 09.02.2026 року.

Суддя С. МОРОЗОВ