ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 917/1157/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Медікал"

на постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 (колегія суддів: Гребенюк Н.В., Слободін М.М., Шутенко І.А.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс Днепр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "СВ Медікал"

про стягнення 600 000,00 грн.

ВСТУП

1. ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" та ТОВ "СВ Медікал" уклали договір про надання маркетингових послуг.

2. ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" перерахувало на користь ТОВ "СВ Медікал" 600 000,00 грн за маркетингові послуги за листопад 2024 року.

3. Позивач стверджуючи, що з листопада 2024 року він припинив замовляти відповідні послуги і відповідач їх фактично не надав, звернувся до відповідача з вимогою про повернення вказаних коштів. Відповідач вимогу залишив без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що відповідні послуги ним було надано.

4. Сторони не заперечують, що до листопада 2024 року позивач замовляв у відповідача послуги, а останній належним чином їх надавав. При цьому обмін відповідними первинними та іншими документами як у спірний, так і в попередні періоди здійснювався у спосіб, не передбачений договором.

5. ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" звернулося до суду з позовом про стягнення 600 000,00 грн безпідставно отриманих коштів.

6. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Апеляційний господарський суд це рішення скасував та ухвалив нове - про задоволення позову. ТОВ "СВ Медікал" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

7. Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:

- чи підлягають застосуванню до спірних відносин положення ст.1212 Цивільного кодексу України;

- чи обґрунтовано суд, з урахуванням встановлених обставин справи, вирішив спір, застосувавши норму права безвідносно до посилання позивача;

- чи є поведінка позивача суперечливою.

8. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 08.07.2024 ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" та ТОВ "СВ Медікал" уклали Договір про надання маркетингових послуг №01/24МС.

10. Предметом цього Договору є надання виконавцем (ТОВ "СВ Медікал") за завданням замовника (ТОВ "Мед-Сервіс Днепр") маркетингових та інформаційно-консультативних послуг, які вказані в п.1.2 даного Договору, стосовно лікарських засобів, косметики та інших товарів (далі - Товар), а замовник зобов`язується їх прийняти та оплатити (п.1.1 Договору).

11. Окрім цього сторони Договору узгодили такі умови:

- до комплексу маркетингових та інформаційно-консультативних послуг, що надаються виконавцем за даним Договором (далі - Послуги), відносяться (п.1.2):

1) вивчення, дослідження та аналіз споживчого попиту на Товар (п.1.2.1);

2) розповсюдження серед потенційних покупців інформації про Товар у формі та в обсязі, визначених самостійно виконавцем (п.1.2.2);

3) самостійне дослідження та аналіз виконавцем особливостей попиту на окремі види Товару (п.1.2.3);

4) забезпечення розміщення на полицях аптечних закладів однієї погодженої викладки Товару, визначеної замовником протягом звітного періоду (п.1.2.4);

5) оформлення вікон (вітрин), торгових залів, меблів і рекламних стендів у аптеках (п.1.2.5);

6) проведення періодичних акцій щодо Товару, вказаного замовником, на умовах, узгоджених замовником (п.1.2.6);

7) надання інформації щодо якісних характеристик Товару кінцевому споживачу (п.1.2.7);

8) інші послуги, передбачені додатковими угодами до Договору (п.1.2.8).

- послуги, що вказані в п.1.2 Договору, надаються виконавцем протягом строку дії цього Договору стосовно визначених сторонами видів (категорій, асортименту) товару. Підставою для надання послуг, що вказані в п.1.2 Договору, є заявка замовника, оформлена Додатковою угодою (п.1.3);

- оплата послуг, наданих за цим Договором, має здійснюватися замовником у строк не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним за умови надання виконавцем замовнику звіт та підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. У разі порушення виконавцем умов надання послуг, встановлених Договором, їх вартість Замовником не сплачується (п.3.3);

- приймання-передача результату виконаних послуг у вигляді звіту оформляється актом здачі-прийняття наданих послуг, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками сторін. Підписання акту здачі-прийняття наданих послуг, що визначає завершення надання послуг, здійснюється замовником після перевірки стану надання послуг його відповідальними працівниками. Акт здачі приймання наданих послуг направляється виконавцем на адресу замовника у строки, передбачені п.5.1 цього Договору (п.4.1);

- замовник зобов`язаний прийняти послуги, надані виконавцем, не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання від виконавця акту здачі-прийняття наданих послуг зі звітом (п.4.2);

- за результатами надання послуг виконавець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику акт здачі-прийняття наданих послуг та звіт, який повинен містити інформацію, отриману виконавцем в процесі та/або в результаті надання послуг за цим Договором (п.5.1);

- форма Звіту визначається у Додатку №2 до Договору та може бути письмовою, у електронному вигляді. Замовник має право вимагати від виконавця уточнення окремих пунктів звіту, за умови, що таке уточнення не вимагає проведення дій чи досліджень, що не входять до переліку послуг (п.5.2);

- Договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє упродовж 6 місяців, але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому Договору (п.6.1);

- починаючи з дати підписання цієї угоди, при виконанні умов Договору мають право здійснювати підписання будь-яких первинних та інших документів, що будуть створюватись у порядку виконання Договору, в формі електронних документів для підтвердження описаних в них операцій (у т.ч. господарських) з використанням наступного програмного засобу: Вчасно (п.11.1).

12. У Договорі (розд.12 Юридичні адреси, банківські реквізити та підписи сторін) зазначена електронна пошта позивача .

13. З даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, офіційною адресою електронної пошти позивача є , а відповідача - .

14. Сторони не заперечують, що до листопада 2024 року в порядку, передбаченому п.1.4 Договору, позивач замовляв у відповідача послуги, а останній належним чином їх надавав.

15. В матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії актів надання послуг №391 від 12.09.2024, №434 від 25.10.2024 та №474 від 25.11.2024 (за серпень-жовтень 2024 року) та рахунків на оплату послуг, наданих у вказаний період, а також скріншоти з веб-сторінки електронної пошти, що підтверджують направлення відповідачем вказаних документів на електронні адреси та .

16. При цьому вищезазначені акти надання послуг за серпень-жовтень 2024 року були підписані сторонами без зауважень.

17. Позивач не заперечує обставини щодо отримання ним вказаних актів та рахунків шляхом електронного листування, а також щодо належного оформлення сторонами факту надання ТОВ "СВ Медікал" маркетингових послуг ТО "Мед-Сервіс Днепр" за Договором № 01/24МС від 08.07.2024 у серпні-жовтні 2024 року.

18. ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" перерахувало ТОВ "СВ Медікал" грошові кошти згідно з платіжною інструкцією №339502 від 25.12.2024 на суму 600 000,00 грн з призначенням платежу: "За маркетингові послуги згідно рахунку №546 від 24.12.2024 за листопад 2024 по договору 01/24МС від 08.07.2024".

19. Проте, згідно з твердженнями позивача, він з листопада 2024 припинив замовляти у відповідача послуги, а відповідач не надавав послуги, оплачені вказаним платіжним дорученням.

20. ТОВ "Мед-сервіс Днепр" звернулося до ТОВ "СВ Медікал" з вимогою №9015 від 11.04.2025 в семиденний термін повернути помилково перераховані грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн.

21. 08.05.2025 позивач отримав лист відповідача №61 від 17.04.2025, в додатках до якого останнім було додано два екземпляри акта №510 від 24.12.2024 на суму 600 000, 00 грн.

22. Матеріали справи не містять звіту відповідача за надані у листопаді 2024 року послуги, як і відсутній підписаний сторонами акт здачі-прийняття наданих за листопад 2024 року послуг.

Короткий зміст позовних вимог

23. ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "СВ Медікал" про стягнення 600 000,00 грн безпідставно отриманих коштів.

24. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами був укладений Договір №01/24МС від 08.07.2024, за умовами якого відповідач зобов`язався за завданням позивача надавати маркетингові та інформаційно-консультативні послуги, зазначені у п.1.2 цього Договору, стосовно лікарських засобів, косметики та інших товарів, а позивач зобов`язався їх прийняти та оплатити. Як зазначає позивач, до листопада 2024 року в порядку, передбаченому п.1.4 Договору, позивач замовляв у відповідача послуги, а останній належним чином їх надавав, однак, з листопада 2024 року позивач припинив замовляти у відповідача послуги за договором. Незважаючи на це, позивач 25.12.2024 платіжною інструкцією №339502 помилково перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 600 000,00грн. З метою повернення безпідставно отриманих коштів позивач направив на адресу відповідача лист №9015 від 11.04.2025, проте, помилково перераховані на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 600 000, 00грн останнім до цього часу не повернуті.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

25. Господарський суд Полтавської області рішенням від 16.09.2025 у позові відмовив повністю.

26. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач надав до суду копії акту надання послуг за листопад 2024 року №510 від 24.12.2024 та рахунку №546 від 24.12.2024 на оплату наданих у вказаний період послуг, а також скріншот з веб-сторінки електронної пошти, що підтверджує направлення відповідачем вказаних документів на електронну пошту , що відповідає обраному сторонами Договору №01/24МС від 08.07.2024 стандарту поведінки щодо узгодження факту надання відповідачем послуг за Договором, якого вони мають дотримуватися в майбутньому. Позивач всупереч умовам Договору №01/24МС від 08.07.2024 вказаний акт надання послуг не підписав та не повернув відповідачу. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач в повному обсязі оплатив маркетингові послуги, надані ТОВ "СВ Медікал" за Договором №01/24МС від 08.07.2024 у листопаді 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією №339502 від 25.12.2024, у якій, зокрема, міститься посилання на рахунок №546 від 24.12.2024.

27. Господарський суд Полтавської області додатковим рішенням від 30.09.2025 стягнув з ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" на користь ТОВ "СВ Медікал" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

28. Східний апеляційний господарський суд постановою від 21.10.2025 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.09.2025 скасував і ухвалив нове рішення, яким позов ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" задовольнив.

29. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:

- між сторонами був укладений договір, грошові кошти були перераховані позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку відповідно до договору; строк дії договору закінчився 08.01.2025, однак оплата коштів згідно з платіжною інструкцією від 25.12.2024 була здійснена під час дії вказаного договору; відтак, положення ст.1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) до спірних правовідносин застосуванню не підлягають;

- у господарському процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia", відтак, суду слід дослідити обґрунтованість утримання відповідачем грошових коштів позивача в сумі 600 000,00грн, перерахованих у зв`язку із наданням відповідачем послуг за договором;

- підставою для надання послуг є заявка замовника, оформлена додатковою угодою, однак, матеріали справи не містять заявки замовника, оформленої додатковою угодою, на надання послуг у листопаді 2024 року; суд відхиляє доводи відповідача, що за попередні місяці також відсутні заявки замовника, однак послуги ним надавались, про що свідчать підписані акти здачі-прийняття наданих послуг, оскільки попередні місяці не є предметом цього спору; сторони не заперечують, що до листопада 2024 року послуги відповідачем були надані належним чином;

- відповідач посилається на те, що позивач не надсилав на його адресу заявки на надання послуг у 2024 році, а послуги було надано згідно з замовленнями, які були направлені у програмі АНР-Аптека, однак, жодних доказів на підтвердження зазначеного матеріали справи не містять;

- за умовами укладеного сторонами у справі договору, оплата послуг має здійснюватися замовником за умови надання виконавцем замовнику звіту та підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, а у разі порушення виконавцем умов надання послуг, встановлених договором, їх вартість замовником не сплачується; матеріали справи не містять звіту відповідача за надані у листопаді 2024 року послуги, як і відсутній підписаний сторонами акт здачі-прийняття наданих за листопад 2024 року послуг;

- сторони у договорі встановили порядок підписання первинних та інших документів з використанням програмного засобу Вчасно; надсилання відповідачем на власний розсуд документів на електронну адресу, не передбачену договором, не може свідчити про належне його виконання і вручення позивачу документів, що є підставою для здійснення оплати; посилання відповідача на те, що він і раніше надсилав таким чином документи не стосуються спірних правовідносин, а саме, щодо надання належним чином послуг за листопад 2024 року, їх оформлення у відповідності до вимог договору і надсилання документів у порядку, передбаченому договором; із наданого відповідачем скріншоту з веб-сторінки електронної пошти взагалі не вбачається, які саме документи були надіслані з електронної пошти на електронну пошту ; доводи відповідача про те, що здійснюючи оплату за рахунком №546 від 24.12.2024, позивач очевидно отримав і акт здачі-прийняття наданих за листопад 2024 року послуг, є його припущенням, не підтвердженим належними та допустимими доказами;

- 08.05.2025 позивач отримав лист відповідача №61 від 17.04.2025, в додатках до якого останнім було додано два екземпляри акта №510 від 24.12.2024 на суму 600 000,00 грн; однак, даний лист надіслано вже після закінчення договору; звіту відповідачем так і не надано позивачу; позивач відмовив у підписанні акта здачі-прийняття послуг за листопад 2024 року, у зв`язку з фактичним не наданням послуг;

- матеріалами справи не підтверджується надання відповідачем послуг за листопад 2024 року, оскільки відповідачем не надано суду жодних документів, передбачених умовами договору, і їх надсилання позивачу у порядку, визначеному договором; посилання відповідача на відсутність відмови позивача від прийняття послуг є безпідставними, оскільки матеріалами справи не підтверджується надсилання позивачу звіту та акта здачі-прийняття послуг за листопад 2024 року;

- помилковим є висновок суду першої інстанції, що поведінка позивача суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, оскільки обставини надання відповідачем послуг до листопада 2024 року не стосуються спірних правовідносин; у матеріалах справи наявні підписані акти здачі-прийняття наданих послуг до листопада 2024 року, тому обставини, яким чином та за яких підстав надсилались у той період документи, були надані послуги тощо, спірних правовідносин не стосуються;

- за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів надання відповідачем послуг позивачу у листопаді 2024 року, відсутні правові підстави для утримання відповідачем у себе грошових коштів у розмірі 600 000,00 грн.

30. Також Східний апеляційний господарський суд постановою від 21.10.2025 додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 30.09.2025 скасував і ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні вимог про стягнення з ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" на користь ТОВ "СВ Медікал" витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

31. Постанова суду мотивована тим, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.09.2025 скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено; відповідно, з позивача не підлягають стягненню на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу; додаткове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення, що означає, що додаткове рішення підлягає скасуванню, у разі скасування основного рішення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи

32. 28.10.2025 ТОВ "СВ Медікал" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2025, в якій просить їх скасувати та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

33. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) скаржник у касаційній скарзі посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК, та, зокрема, зазначає:

- Східний апеляційний господарський суд застосував норму права щодо відсутності підстав для застосування ст.1212 ЦК без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 (п.6.9), від 16.09.2022 у справі №913/703/20;

- Східний апеляційний господарський суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позов з інших підстав, ніж наведені в позові та апеляційній скарзі, що суперечить вимогам статей 14, 269 ГПК, тобто не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13.11.2020 у справі №904/920/19, від 18.03.2019 у справі №922/2982/18;

- Східний апеляційний господарський суд не застосував норму права щодо поведінки позивача, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, не врахувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 20.07.2022 у справі №923/196/20, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16, від 03.06.2025 у справі №918/822/23 (918/797/24).

34. Також зазначає, що з урахуванням наведених доводів у касаційній скарзі, підлягає скасуванню постанова Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2025, якою скасовано додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 30.09.2025 про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки додаткове рішення було скасоване лише з мотивів скасування первинного рішення суду.

35. 26.12.2025 надійшов відзив ТОВ "Мед-Сервіс Днепр", у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

36. У відзиві, зокрема, вказує:

- враховуючи не погодження сторонами усіх істотних умов, необхідних для надання послуг, та не оформлення ними відповідної заявки, у відповідача були відсутні правові підстави та фактична можливість для надання позивачу послуг в листопаді 2024 року;

- звіт, який би підтверджував надання позивачу у листопаді 2024 року послуг за договором, відповідачем не оформлювався, на адресу позивача не направлявся, в матеріалах справи відсутній;

- у строки, встановлені у п.5.1 договору, акт здачі-приймання наданих послуг за листопад 2024 року відповідачем на адресу позивача не направлявся; у зв`язку з неможливістю надання (не підписання сторонами додаткової угоди, необхідної для надання послуг) та фактичним не наданням відповідачем позивачу послуг за договором у листопаді 2024 року, обов`язок щодо розгляду акту, який би підтверджував надання послуг у зазначений період, у позивача до моменту його отримання від відповідача був відсутній; такий акт був направлений на адресу позивача через оператора поштового зв`язку у квітні 2025 року в додатках до листа №61 від 17.04.2025 та отриманий позивачем лише 08.05.2025; позивач підготував та направив на адресу відповідача 12.05.2025 лист щодо відмови від підписання акту №510 від 24.12.2024 у зв`язку з фактичним не наданням послуг;

- суд апеляційної інстанції правомірно зазначив про те, що обставини справ, на неврахування висновків із яких посилається скаржник, не є релевантними до обставин у справі №917/1157/25;

- апеляційний суд, встановивши неможливість застосування до правовідносин сторін ст.1212 ЦК, стягнув з відповідача на користь позивача перераховані грошові кошти не у зв`язку з відпаданням підстави, за якою вони були перераховані, а у зв`язку з ненаданням відповідачем за договором послуг, за які ці грошові кошти були сплачені останньому позивачем; апеляційний суд при скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволенні заявлених позивачем позовних вимог не виходив за межі позовних вимог;

- усі документи за договором можуть підписуватися сторонами в письмовій формі (на папері) або в формі електронних документів з використанням програмного засобу "Вчасно"; у зв`язку з відсутністю в тексті договору конкретних поштових адрес, на які повинні направлятися вищевказані документи, їх направлення здійснюється за адресами місцезнаходження сторін, зазначеними у розд.12 договору або через вищевказаний програмний засіб;

- позивач діяв послідовно, грошові кошти були перераховані помилково, а доводи відповідача щодо наявності у діях позивача недобросовісних дій суперечать наявним в матеріалах справи доказам та не відповідають дійсності.

37. 29.12.2025 від ТОВ "СВ Медікал" надійшла відповідь, яка підлягає залишенню без розгляду, оскільки право на подання такого у суді касаційної інстанції не передбачено нормами ГПК.

Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду

38. Верховний Суд ухвалою від 10.12.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "СВ Медікал", розгляд касаційної скарги призначив у порядку письмового провадження.

39. 23.12.2025 матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо застосування ст.1212 ЦК

40. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що Східний апеляційний господарський суд застосував норму права щодо відсутності підстав для застосування ст.1212 ЦК без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 (п.6.9), від 16.09.2022 у справі №913/703/20.

41. Зазначає, що зв`язку із застосуванням апеляційним судом до правовідносин в тому числі й положення ст.1212 ЦК, вважає, що норми цієї статті не повинні були бути застосовані до правовідносин і суд апеляційної інстанції прийняв рішення, яке не зрозуміло на яких нормах базується, тобто є незрозумілим чи застосовано ст.1212 ЦК чи інші норми права.

42. Щодо наведених доводів Верховний Суд зазначає таке.

43. ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ "СВ Медікал" про стягнення 600 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, посилаючись при цьому на положення ст.1212 ЦК.

44. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки між сторонами був укладений договір і грошові кошти були перераховані позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку відповідно до договору, а також строк дії договору закінчився 08.01.2025, однак оплата коштів згідно з платіжною інструкцією від 25.12.2024 була здійснена під час дії вказаного договору, то положення ст.1212 ЦК до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

45. Отже, суд апеляційної інстанції в оскаржувані постанові чітко зазначив, що положення ст.1212 ЦК до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки на момент перерахування грошових коштів між сторонами існували договірні відносини.

46. Верховний Суд у п.6.9 постанови від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 зазначив таке:

"6.9. Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України".

47. У постанові від 16.09.2022 у справі №913/703/20 зазначено:

"109. Разом з тим, як було зазначено вище, не зважаючи на припинення строку дії спірного Договору в силу його п.13.6, фінансові зобов`язання сторін, що виникли між сторонами до закінчення строку дії цього Договору, не є припиненими (обов`язок генпідрядника повернути невикористану суму авансу, обов`язок замовника оплатити виконані роботи).

110. ТОВ "Проектно-будівельний Альянс" отримало відповідний аванс на підставі Договору, при цьому така підстава отримання зазначених коштів не перестала існувати. Відтак положення ст.1212 ЦК до спірних правовідносин не підлягає застосуванню, а відповідна сума авансу підлягає поверненню в силу положень ЦК, що регулюють відносини підряду, та самого Договору.

111. Подібні висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 (п.6.9)".

48. Тобто у постановах від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 та від 16.09.2022 у справі №913/703/20, на які посилається скаржник, Верховний Суд дійшов висновків, що оскільки на момент перерахування грошових коштів між сторонами існували договірні відносини, ст.1212 ЦК застосуванню не підлягає.

49. Верховний Суд звертає увагу, що наявність між сторонами діючого договору, який визначає предмет, умови, обсяг та порядок оплати послуг, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК. Позивач, посилаючись на безпідставність набуття коштів, фактично заперечує належне виконання договору, проте такі доводи повинні оцінюватися саме у площині належного чи неналежного виконання договірного зобов`язання, а не позадоговірної відповідальності.

50. Таким чином висновки суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним висновкам Верховного Суду, натомість доводи скаржника про їх неврахування не знайшли свого підтвердження.

Щодо виходу за межі позовних вимог та вимог і доводів апеляційної скарги

51. Скаржник також зазначає, що Східний апеляційний господарський суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позов з інших підстав, ніж наведені в позові та апеляційній скарзі, що суперечить вимогам статей 14, 269 ГПК, тобто не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13.11.2020 у справі №904/920/19, від 18.03.2019 у справі №922/2982/18.

52. Верховний Суд відхиляє зазначені доводи скаржника, виходячи з такого.

53. Згідно з ч.1 ст.14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

54. Частиною 2 ст.237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

55. Також, відповідно до ч.1 ст.269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

56. Разом з тим, згідно з частинами 1, 2 ст.2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

57. Згідно з ч.1 ст.5 ГПК здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

58. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2 ст.5 ГПК).

59. Як вже зазначалося, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові дійшов висновку, що положення ст.1212 ЦК не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

60. Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції обґрунтовано зазначила, що у господарському процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia".

61. Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц).

62. Таким чином виснувавши, що положення ст.1212 ЦК не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд, відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони"), оцінивши доводи та надані на їх підтвердження сторонами докази щодо належного чи неналежного виконання договірного зобов`язання, самостійно здійснив пошук і застосував відповідні норми права та положення договору, врахувавши при цьому завдання господарського судочинства, яким є вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів, і яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

63. Висновки Верховного Суду, на неврахування яких посилається скаржник, зазначеного не спростовують через змістовну відмінність спірних правовідносин.

64. Так, у справі №904/920/19 Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний господарський суд, приймаючи рішення про припинення іпотеки та скасування заборон відчуження, вийшов за межі позовних вимог та за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. При цьому було встановлено, що позивач згідно уточненої позовної заяви просив визнати недійсними рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю та визнати недійсними іпотечні договори.

65. Тобто у справі №904/920/19 суд апеляційної інстанції, окрім визнання недійсними іпотечних договорів, вимогу про що заявив позивач, фактично самостійно припинив іпотеку (скасував запис) та скасував заборону відчуження, вимог про що позивачем заявлено не було.

66. У справі №922/2982/18 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у позові, зазначив, що за наявності такого чіткого законодавчого регулювання, до договору підряду не можуть застосовуватися положення інших договорів, зокрема, договору купівлі продажу на предмет можливостей повернення передоплати за договором купівлі-продажу згідно із ст.693 ЦК, якщо умовами укладеного договору сторони не передбачили іншого. Якщо спеціальними нормами законодавства передбачено певні способи захисту прав та інтересів сторін договору підряду, однак одна із сторін обрала предметом спору таку вимогу, яка не відповідає способам захисту прав та інтересів сторін за договором підряду, визначеним законодавством та не передбаченим умовами укладеного договору підряду, суд не вправі за власною ініціативою вжити інших способів захисту, оскільки це матиме наслідком втручання суду в предмет та підстави позову. Верховний Суд погоджується з правильністю судових рішень, оскільки суд не вправі вийти за межі предмета позову, визначеного згідно з позовними вимогами та на власний розсуд розглянути вимогу про стягнення спірної суми, як шкоди, а не як авансу за договором підряду.

67. Тобто у справі №922/2982/18, спірні правовідносини у якій виникли щодо зобов`язань за договором підряду, Верховний Суд виходив з того, що законом чітко передбачено такий спосіб захисту як зобов`язання підрядника вчинити певні дії у випадку порушення строків виконання зобов`язань, або стягнути завдані порушенням зобов`язань збитки, а не повернення авансу.

68. Також Верховний Суд звертається до позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду із постанови від 16.09.2022 у справі №913/703/20, на яку посилався скаржник в контексті застосування ст.1212 ЦК:

" 44. У грудні 2020 року Департамент звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до ТОВ "Проектно-будівельний Альянс" про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів) в сумі 7 079 496,60 грн, а також нарахованих 360 752,95 грн інфляційних втрат та 286 307,07 грн 3% річних.

…

113. Суди попередніх інстанцій, посилаючись на ст.1212 ЦК та п.4.2 Договору, дійшли висновку про необхідність повернення ТОВ "Проектно-будівельний Альянс" Департаменту відповідної суми авансу.

114. Верховний Суд погоджується з висновком по суті, однак не погоджується з мотивуванням, наведеним судами, зважаючи на таке.

…

116. Як зазначалось вище, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.1212 ЦК, а повернення авансу має відбуватись відповідно до вимог закону та Договору.

…

124. Відтак у ТОВ "Проектно-будівельний Альянс" виник обов`язок щодо повернення невикористаної частини авансу, отриманого від Департаменту за Договором".

69. Тобто у справі №913/703/20 Верховний Суд, дійшовши висновку про безпідставність стягнення судами попередніх інстанцій коштів саме на підставі ст.1212 ЦК, одночасно дійшов висновків про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення таких коштів, однак відповідно до інших норм закону та укладеного договору.

70. Таким чином, скаржник не спростував правильності висновків суду апеляційної інстанції у цій частині.

Щодо добросовісності

71. Скаржник вважає, що Східний апеляційний господарський суд не застосував норму права щодо поведінки позивача, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, не врахувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 20.07.2022 у справі №923/196/20, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16, від 03.06.2025 у справі №918/822/23 (918/797/24).

72. Вказує, що позивач без зауважень підписав акти надання послуг за серпень-жовтень 2024 року, надіслані відповідачем на електронні адреси сторін; крім того, ТОВ "Мед-Сервіс Днепр" в повному обсязі оплатило маркетингові послуги, надані ТОВ "СВ Медікал" за договором у серпні-жовтні 2024 року; зазначене свідчить про те, що сторони досягнули згоди, що вищевказаних дій сторін достатньо для того, щоб вважати їх зобов`язання щодо оформлення необхідної документації за договором такими, що виконані належним чином; відповідач надав до суду копії акту надання послуг за листопад 2024 року та рахунку на оплату наданих у вказаний період послуг, а також скріншот з веб-сторінки електронної пошти, що підтверджує направлення відповідачем вказаних документів на електронну адресу позивача, що відповідає обраному сторонами стандарту поведінки щодо узгодження факту надання відповідачем послуг за договором; однак, позивач всупереч умовам договору вказаний акт надання послуг не підписав та не повернув відповідачу.

73. Посилається на висновок про те, що добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

74. Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що за попередні місяці також відсутні заявки замовника, оскільки попередні місяці не є предметом цього спору і обставини надання відповідачем послуг до листопада 2024 року не стосуються спірних правовідносин.

75. Обставини щодо порядку надання послуг до листопада 2024 року, зокрема, порядку обміну відповідною документацією, свідчать про сформовану ділову практику між сторонами.

76. Разом з тим, такі посилкові висновки не вплинули на правильність рішення, ухваленого по суті.

77. Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції, з урахуванням наданих сторонами доказів, за результатами оцінки їх у сукупності, у повному обсязі встановив фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у спірних правовідносинах - щодо факту надання послуг у листопаді 2024 року.

78. Так, за умовами укладеного сторонами у справі договору, оплата послуг має здійснюватися замовником за умови надання виконавцем замовнику звіту та підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, а у разі порушення виконавцем умов надання послуг, встановлених договором, їх вартість замовником не сплачується.

79. Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять звіту відповідача за надані у листопаді 2024 року послуги, як і відсутній підписаний сторонами акт здачі-прийняття наданих за листопад 2024 року послуг.

80. Також суд зазначив, що відповідач, посилаючись на те, що позивач не надсилав на його адресу заявки на надання послуг у 2024 році, а послуги було надано згідно з замовленнями, які були направлені у програмі АНР-Аптека, жодних доказів на підтвердження зазначеного не надав.

81. Окрім цього, суд відхилив надані відповідачем скріншоти з веб-сторінки електронної пошти, оскільки з таких не вбачається, які саме документи були надіслані з електронної пошти на електронну пошту .

82. Відхилив також і доводи відповідача про те, що здійснюючи оплату за рахунком №546 від 24.12.2024, позивач очевидно отримав і акт здачі-прийняття наданих за листопад 2024 року послуг, оскільки такі доводи є припущенням, не підтвердженим належними та допустимими доказами.

83. На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується надання відповідачем послуг за листопад 2024 року, оскільки відповідачем не надано суду жодних документів, передбачених умовами договору, і їх надсилання позивачу у порядку, визначеному договором.

84. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

85. Верховний Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

86. При цьому скаржник не посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.4 ч.2 ст.287 у взаємозв`язку із п.1 ч.3 ст.310 ГПК, яка полягає у тому, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

87. Таким чином доводи скаржника у цій частині не знайшли свого підтвердження.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.3 ч.2 ст.287 ГПК

88. Скаржник у касаційній скарзі послався також на підставу касаційного оскарження, передбачену п.3 ч.2 ст.287 ГПК.

89. Відповідно до п.3 ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

90. Верховний Суд зауважує, що, посилаючись підставу, передбачену п.3 ч.2 ст.287 ГПК, скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

91. За своїм змістом наведена норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

92. Однак, посилаючись на підставу касаційного оскарження, передбачену п.3 ч.2 ст.287 ГПК, скаржник не зазначає: 1) норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, 2) як саме суди попередніх інстанцій застосували норму права, висновок щодо застосування якої, на його думку, має зробити Верховний Суд, 3) в чому полягає неправильне застосування такої норми права та яке, на думку скаржника, правильне застосування цієї норми, 4) який саме висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, на думку скаржника, має зробити Верховний Суд.

93. Тобто скаржник у тексті касаційної скарги не наводить жодного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої п.3 ч.2 ст.287 ГПК.

94. Водночас Верховний Суд в силу ст.300 ГПК суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду.

95. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, діючи у межах повноважень та в порядку, що визначені ст.300 ГПК, не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі №912/3192/18, від 12.11.2019 у справі №911/3848/15, від 02.07.2019 у справі №916/1004/18).

96. Сама лише незгода скаржника із встановленими судами обставинами та результатами вирішення справи не є належним та достатнім обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої п.3 ч.2 ст.287 ГПК. Тому, доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Щодо додаткового рішення

97. Скасовуючи додаткове рішення та ухвалюючи нове про відмову у стягненні судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив виключно з того, що додаткове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення, а оскільки основне рішення про відмову в позові скасовано і ухвалено нове про задоволення позову, то з позивача на користь відповідача не підлягають стягненню понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу.

98. Також, обґрунтовуючи у касаційній скарзі підстави для скасування постанови, якою скасовано додаткове рішення, скаржник посилався виключно та те, що з урахуванням доводів касаційної скарги щодо основних рішень, підлягає скасуванню також постанова, якою скасовано додаткове рішення, оскільки додаткове рішення було скасоване лише з мотивів скасування первинного рішення суду.

99. Таким чином, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення без змін оскаржуваної постанови, якою переглядалося основне рішення суду першої інстанції, то й постанова, якою переглядалося додаткове рішення, також підлягає залишенню без змін.

100. Це пояснюється тим, що за наслідком розгляду справи по суті позов задоволено, а тому немає підстав для стягнення з позивача витрат, понесених відповідачем.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

101. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

102. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

103. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Судові витрати

104. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Медікал" залишити без задоволення.

2. Постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі №917/1157/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець