ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. ХарківСправа № 922/3998/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Минералис" про відшкодування витрат на правову допомогу та прийняття додаткового рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Минералис", м. Миколаїв
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+", м. Харків
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Минералис", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+", відповідач, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 12 741 684,62 грн, з яких: 6 346 712,22 грн 12% річних, 5 486 144,37 грн інфляційні втрати, 908 828,03 грн 3% річних. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №18 від 27.11.2023. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.11.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі №922/3998/25, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

29.01.2026 Господарським судом Харківської області у справі №922/3998/25 було ухвалено судове рішення, яким позов задоволений частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+" (61010, м. Харків, вул. Гімназійна набережна, 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Минералис" (54001, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 114/1, ) - 3 944 073,19 грн процентів річних, 3 077 391,68 грн інфляційних втрат та 133 302,58 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

03.02.2026 до суду від позивача надійшла заява в якій він просить суд стягнути з ТОВ "Наноекспо+" витрати на правову допомогу ТОВ "Минералис" у розмірі 110 214,64 грн без ПДВ, про що винести додаткове рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Ухвалою суду від 04.02.2026 заяву ТОВ "Минералис" про розподіл судових витрат було прийнято до розгляду та вирішено розгляд заяви здійснювати без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

06.02.2026 до суду від ТОВ "Наноекспо+" надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Минералис" про відшкодування витрат на правову допомогу та прийняття додаткового рішення. В обґрунтування клопотання відповідач вказує на те, що розмір заявлених позивачем витрат є недоведеним, надані докази є неналежними і розмір витрат є неспівмірним, необґрунтованим, не відповідає критеріям розумності та реальності.

Зокрема, відповідач вказує, що позивачем пропущений строк для подачі доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу без обґрунтування поважності причин такого пропуску, оскільки позовна заява, яка була подана до суду 12.11.2025, містила інформацію про попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу у розмірі 120 000,00 грн та вимогу у прохальній частині позову стягнути з ТОВ "Наноекспо+" судові витрати, зокрема, витрати на правову допомогу. Отже, станом на момент подачі позову у позивача були наявні докази, що обґрунтовували його вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 10.06.2024, який був підставою для надання правової допомоги та без укладення якого були б відсутні підстави для надання відповідного обсягу послуг адвокатом, що в свою чергу тягне понесення витрат позивачем; протокол погодження договірної ціни від 03.11.2025, яким сторони погодили ціну тих чи інших видів послуг, які могли надаватися за укладеним договором, а також умову про гонорар успіху.

Доказів на підтвердження здійснення фактично понесених витрат на правову допомогу позивач не долучав ні до позову, ні до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Заявляючи у поданій заяві про витрати на правову допомогу, що будуть понесені у майбутньому, неможливо стверджувати про реальність таких витрат, оскільки ні договором про надання правової допомоги від 10.06.2024, ні протоколом погодження договірної ціни від 03.11.2025, ні актом приймання-передачі наданих послуг від 02.02.2026 за договором про надання правової допомоги від 10.06.2024 не визначено строку для здійснення оплати вартості правової допомоги, розмір якої позивач просить стягнути з відповідача. Тобто невизначеним є, коли фактично позивач понесе такі витрати на правову допомогу та чи понесе в принципі. Будь-якого документа про те, що позивач у справі поніс ці витрати не надано, а формальне складання наданих до заяви первинних документів не може свідчити про те, що позивач у справі взагалі їх понесе. Вказане свідчить, що позивач розраховує покласти додаткові витрати на правову допомогу на відповідача у справі не з метою їх реального відшкодування, а з метою створення для відповідача додаткових фінансових затрат.

У справі №922/3998/25 розглядались позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків та відсотків річних, що не є спором значної складності та, вочевидь, юридичний супровід такої справи, підготовка позову та інших процесуальних документів у справі не потребує значних зусиль та часових затрат для досвідченого адвоката, який має стаж адвокатської діяльності більше десяти років.

Позивач у заяві вказує про те, що гонорар успіху становить лише 1% від суми задоволених позовних вимог, що жодним чином не може свідчити про те, що гонорар успіху у розмірі 70 214,64 грн неспівмірний із сумою задоволених позовних вимог. Спір у справі №922/3998/25 було розглянуто за чотири судові засіданні, у справі не проводились експертизи, не витребовувались докази, не вчинялись будь-які інші процесуальні дії, зумовлені обставинами та складністю справи, що свідчить про відсутність надання значного обсягу необхідної правової допомоги в межах розгляду справи, а відтак безпідставність стягнення з відповідача відшкодування гонорару успіху в сумі 70 214,64 грн, який є більшим ніж заявлені витрати на правову допомогу у вигляді вчинення дій по підготовці документів та участі в судових засіданнях.

Таким чином, на переконання відповідача, заявлені витрати за підготовку позову та інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях, погоджений сторонами гонорар успіху не є співмірними ані зі складністю справи, ані з обсягом наданої правової допомоги, не є необхідними, та щодо понесення таких витрат, які позивач розраховує покласти на відповідача, відсутнє розумне обґрунтування.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Так, положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відтак, відшкодування судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Разом з тим, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 29.01.2026 представником позивача була зроблена заява про судові витрати та 03.02.2026 позивачем до суду надані докази понесення витрат на правничу допомогу.

Отже, дії позивача, який попередньо заявив про судові витрати, подав заяву про ухвалення додаткового рішення разом із усіма доказами на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на те, що частина доказів фізично не існувала на момент ухвалення рішення суду по суті спору, узгоджуються з положеннями частини восьмої статті 129 ГПК України та статті 221 ГПК України.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Отже, у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).

На підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги та розміру понесених витрат, позивачем до суду надані: ордер серії АА №0057219 від 05.12.2025, договір про надання правової допомоги від 10.06.2024, протокол погодження договірної ціни від 03.11.2025 (додаток №3 до договору про надання правової допомоги від 10.06.2024), акт приймання-передачі наданих послуг від 02.02.2026.

Згідно договору про надання правової допомоги від 10.06.2024, укладеного між Адвокатським бюро "Макарчук і Партнери" (Бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Минералис" (Клієнт), Бюро приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, органах державної виконавчої служби, органах внутрішніх справ та усіх інших правоохоронних органах України, органах Міністерства юстиції України, зокрема, у Дніпровському відділі Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та у інших відділах державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України з будь-яких питань. Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову (правничу) допомогу, визначається сторонами окремим Додатком, який є невід`ємною частиною цього Договору і набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до Протоколу погодження договірної ціни від 03.11.2025 (додаток №3 до договору про надання правової допомоги від 10.06.2024), сторони погодили вартість оплати послуг за Договором про надання правової допомоги від 10.06.2024, а саме: підготовка позовної заяви, у тому числі збір доказів, формування правової позиції та додатків до позову 10 000,00 грн без ПДВ; підготовка апеляційної скарги - 12 000,00 грн без ПДВ; підготовка касаційної скарги 20 000,00 грн без ПДВ; підготовка відзиву на позовну заяву/апеляційну/касаційну скаргу 8 000,00 грн без ПДВ; підготовка відповіді на відзив на позовну заяву 8 000,00 грн без ПДВ; підготовка заперечень на відповідь на відзив 6 000,00 грн без ПДВ; підготовка письмових пояснень 6 000,00 грн без ПДВ; підготовка заяви про застосування строків позовної давності - 500,00 грн без ПДВ; підготовка клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу 2 000,00 грн без ПДВ; участь в одному судовому засіданні 4 000,00 грн без ПДВ; підготовка заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження 2 500,00 грн без ПДВ; підготовка заяви (клопотання) про закриття провадження по справі 1 500,00 грн без ПДВ; підготовка заяви (клопотання) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 1 000,00 грн без ПДВ; підготовка заяви (клопотання) про залучення третьої особи 1 500,00 грн без ПДВ; підготовка інших заяв/клопотань з процесуальних питань - 700,00 грн без ПДВ; подача документів до суду 1 000,00 грн без ПДВ; гонорар успіху у судовій справі за позовом ТОВ "Минералис" до ТОВ "Наноекспо+" про стягнення 12% річних, інфляційних втрат та 3% річних, у разі задоволення цього позову або часткового задоволення позовної заяви, складає 1% від суми задоволених позовних вимог. Інші процесуальні та необхідні дії за окремою домовленістю між Сторонами, що викладається у відповідній додатковій угоді до Договору. Цей протокол є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів між Сторонами Договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 02.02.2026 за договором про надання правової допомоги від 10.06.2024 сторони підтвердили, що Бюро надано Клієнту в рамках судової справи №922/3998/25 наступні послуги за Договором про надання правової допомоги від 10.06.2024: підготовлено позовну заяву, зібрано докази, сформовано правову позицію та додатки до позову - 10 000,00 грн без ПДВ; підготовлено відповідь на відзив на позовну заяву - 8 000,00 грн без ПДВ; підготовлено письмові пояснення від 14.01.2026 - 6 000,00 грн без ПДВ; прийнято участь в судових засіданнях 11.12.2025, 25.12.2025, 15.01.2026 та 29.01.2026 16 000,00 грн без ПДВ. У зв`язку із задоволенням позову у справі №922/3998/25 Клієнт сплачує на користь Бюро гонорар успіху у розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог, у сумі 70 214,64 грн одноразовим платежем. Загальна вартість наданих Бюро послуг за Договором склала 110 214,64 грн (сто десять тисяч двісті чотирнадцять грн 64 коп.) без ПДВ. Клієнт отримав та прийняв надані послуги та підтверджує, що послуги надані належним чином, у повному обсязі та з дотриманням всіх умов Договору. Цей акт є підставою для здійснення взаєморозрахунків за Договором. Сторони підтверджують, що послуги надано у повному обсязі. Сторони підтверджують, що не мають жодних претензій одна до одної. Цей акт складений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі №901/459/21 виснувала, що стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, є виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередньою участю в судовому засіданні.

Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Проаналізувавши у сукупності все вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн є доведеними, документально обґрунтованими та такими, що відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 у справі №922/3998/25 позовні вимоги ТОВ "Минералис" задоволені частково.

Отже, з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України (часткове задоволення позову - 69,75%), з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 27 900,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, при обрахуванні пропорційного розміру витрат на професійну правничу допомогу судом врахована правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 у справі № 917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16 щодо покладення на відповідача судових витрат повністю у разі зменшення, у даному випадку процентів річних за клопотанням сторони, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення.

Щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у вигляді "гонорару успіху" у розмірі 70 214,64 грн, суд дійшов наступних висновків.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як "гонорар успіху", проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями у присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72).

З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зазначена позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/3547/21 від 27.09.2022.

Отже, заявлена позивачем до стягнення з відповідача на підставі договору про надання правової допомоги сума як "гонорар успіху" не є безумовною підставою для відшкодування її у зазначеному розмірі за рахунок відповідача.

Підставою для звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 123, 124, 126, 129, 244 ГПК України і вимога позивача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, винагорода за задоволення судом позовної заяви ("гонорар успіху") не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.

Наразі судом враховано, що судові витрати на правничу допомогу у вигляді "гонорару успіху" за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді ("гонорар успіху") до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правової допомоги також домовились у договорі про надання правової допомоги. При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює вказані обставини критично з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону у справі (відповідача).

Суд констатує, що така додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як "гонорар успіху", за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого, відповідно до умов договору, не ставиться у залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача 70 214,64 грн відшкодування "гонорару успіху".

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Минералис" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+" (61010, м. Харків, вул. Гімназійна набережна, 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Минералис" (54001, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 114/1, ) 27 900,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті заяви - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Минералис" (54001, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 114/1, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Наноекспо+" (61010, м. Харків, вул. Гімназійна набережна, 24, ).

Рішення підписано 12 лютого 2026 року.

Суддя О.В. Погорелова