ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" лютого 2026 р. Справа №924/1070/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Нечаюк А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом фермерського господарства ''Вікторія 2019'', селище Теофіполь, Хмельницький район, Хмельницька область

до товариства з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'', м. Хмельницький

про стягнення 127999,99 грн. - заборгованості з основного боргу, 25944,72 грн. - інфляційних втрат, 8984,55 грн. - 3% річних, 46251,40 грн. - пені

Представники сторін:

від позивача: Бомащук В.Й. згідно виписки керівник фермерського господарства ''Вікторія 2019''

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення проголошено 09.02.2026р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 11.11.2025р. відкрито провадження у справі №924/1070/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.12.2025р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на іншу дату.

29.12.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач у позові та його представник у судовому засіданні просить стягнути з відповідача 127999,99 грн. - заборгованості з основного боргу, 25944,72 грн. - інфляційних втрат, 8984,55 грн. - 3% річних, 46251,40 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем генерального договору поставки нафтопродуктів №45 від 13.12.2022р., яким сторони передбачили, зокрема, поставку товару на підставі попередньої оплати згідно виставленого рахунку. Вказує, що відповідач мав виконати зобов`язання по поставці товару після його оплати, тобто 31.05.2023р., що не суперечить приписам ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Стверджує, що на підставі отриманого від відповідача рахунку №172 від 31.05.2023р. позивачем було здійснено 100% попередньої оплати за поставку палива дизельного на суму 128000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1110 від 31.05.2023р. Однак, відповідачем товар поставлений не був.

Вказує, що відповідачу було направлено претензію з вимогою поставки товару у строк до 19.06.2025р., а у випадку не поставки товару у вказаний строк, повернення коштів.

Оскільки, відповідач не поставив оплачений товар, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 127999,99 грн. - з основний борг.

Пеня нарахована з посиланням на ст. ст. 549, 610 Цивільного кодексу України, і склала 46251,40 грн. (01.06.2023р. по 01.06.2024р.).

Інфляційні втрати в сумі 25944,72 грн. (червень 2023 року - серпень 2025 року) та 3% річних в розмірі 8984,55 грн. (01.06.2023р. по 01.10.2025р.) нараховано з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач наданим йому правом відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому, останній був належним чином повідомлений про слухання даної справи шляхом:

- направлення ухвал суду до електронного кабінету в ЄСІТС (ухвала від 11.11.2025р. отримана 12.11.2025р.; ухвала від 09.12.2025р. отримана 10.12.2025р.; ухвала від 29.01.2026р. отримана 29.01.2026р.);

- направлення ухвал суду на юридичну адресу відповідача, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ухвалу від 11.11.2025р. повернуто без вручення з відміткою ''адресат відсутній'').

- направлення ухвал суду на поштову адресу відповідача, яка значиться в договорі у розділі 10 ''Реквізити сторін''.

З приводу вказаного вище, відмічається, що суд вживав заходів до того, щоб відповідач мав можливість захистити свої інтереси, неодноразово відкладаючи розгляд справи, надаючи можливість подати відзив на позов, з метою дотримання принципу змагальності та рівності сторін процесу.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Враховуючи те, що розгляд справи неодноразово відкладався, відповідач під час розгляду справи мав достатньо часу та можливості для здійснення захисту своїх інтересів, а відсутність відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, як і ненадання ним відзиву на позов, не перешкоджає вирішенню спору по суті. Наявні у матеріалах справи документи, за висновками суду, є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Отже, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, відповідно до ст. 202 ГПК України, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

13.12.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'', як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю ''Україна 2001'', як покупцем, укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів №45, згідно умов якого (п. 1.1) продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти (бензин, дизельне паливо, газ скраплений) в кількості та асортименті, що передбачені в накладних на відпуск товару, виписаних продавцем, а покупець зобов`язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Згідно п. 3.1 договору, ціна за одиницю виміру кількості товару визначається в рахунках на оплату, наданих продавцем, та підтверджується прийнятим до виконання покупцем рахунком на оплату товару. Оплата покупцем товару згідно рахунку на оплату, наданого продавцем, свідчить про погодження сторонами істотних умов договору в частині поставки партії товару в кількості, асортименті та по ціні, визначеній в рахунку на оплату, наданого продавцем.

Умови оплати сторони передбачили в розділі 4 генерального договору, а саме, згідно п. п. 4.2, 4.3 розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах 100% попередньої оплати, протягом робочого (банківського) дня виставлення продавцем рахунку на оплату товару покупцю. Зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок продавця.

Умови поставки товару обумовлено в розділі 2 генерального договору, зокрема, пунктом 2.1 передбачено, що товар постачається покупцю автомобільним транспортом на умовах FCA (Інкотермс-2020) завантажено в автомобільний транспорт покупця, згідно заявок, наданих покупцем, або на умовах СРТ (Інкотермс-2020) перевезення оплачене за реквізитам, вказаними покупцем у відповідних заявках на поставку товару. Датою поставки вважається дата видаткової накладної на товар.

Строк приймання (виборки) товару визначено сторонами у п. 2.3 договору, згідно якого покупець зобов`язується виконати свої зобов`язання по прийманню (виборці) оплаченого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати оплати товару.

Згідно п. 9.15, даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається автоматично пролонгованим на 1 (один) рік, якщо за 1 (один) календарний місяць до закінчення дії договору жодна зі сторін не виявила намірів припинити дію договору. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих же умовах.

У розділі 10 генерального договору вказані реквізити кожної із сторін, серед яких, адреса реєстрації відповідача: м. Хмельницький, вул. Шухевича Романа, 16; поштова адреса: м. Хмельницький, вул. Подільська, 93/1.

31.05.2023р. товариство з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'' виставило фермерському господарству ''Вікторія 2019'' рахунок №172 на оплату товару - дизельне паливо, за ціною 32,00 грн. з ПДВ, в кількості 4000 л на загальну суму 128000,00 грн.

31.05.2023р. фермерське господарство ''Вікторія 2019'' перерахувало на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'' 128000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1110 від 31.05.2023р. з призначенням платежу "дизпаливо згідно рах. №172 від 31.05.2023р. у сумі 119626,17 грн., ПДВ 7% 8373,83 грн.".

Однак, товар - дизельне паливо не був поставлений фермерському господарству ''Вікторія 2019''.

Згідно акту звірки розрахунків, підписаного між сторонами, за договором поставки нафтопродуктів №45 від 13.12.2022р., заборгованість складає 127999,99 грн.

20.05.2025р. фермерське господарство ''Вікторія 2019'' направило на поштову адресу товариства з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'', яка зазначена в реквізитах сторін в розділі 10 генерального договору, претензію від 19.05.2025р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 20.05.2025р.

Згідно роздруківки з сайту ''Укрпошти'' про відправлення-вручення №210 станом на 09.10.2025р., претензію відповідачу не вручено та повернуто позивачу 24.06.2025р.

У претензії фермерське господарство ''Вікторія 2019'' повідомило товариство з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'' про виконання зобов`язань за договором в добровільному порядку в місячний строк, тобто до 19.06.2025р. шляхом постачання дизельного палива в кількості 4000 літрів, за які було сплачено кошти. У разі невиконання вказаних вимог в зазначений строк, повідомило про звернення з позовом до суду про повернення коштів за непоставлений товар.

Однак, товариство з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'' кошти так і не повернуло.

Фермерським господарством ''Вікторія 2019'' заявлено до стягнення 127999,99 грн. основного боргу, а також нараховано та заявлено до стягнення пеня в сумі 46251,40 грн. (01.06.2023р. по 01.06.2024р.).

Окрім того, заявлено інфляційні втрати в сумі 25944,72 грн. (червень 2023 року - серпень 2025 року) та 3% річних в розмірі 8984,55 грн. (01.06.2023р. по 01.10.2025р.).

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі генерального договору поставки нафтопродуктів №45 від 13.12.2022р., і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, зокрема, відповідач зобов`язався продавати товар позивачу, а позивач його оплачувати.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У генеральному договорі поставки нафтопродуктів №45 від 13.12.2022р. сторони погодили, серед іншого, строки та умови поставки і приймання товару, строки і умови оплати товару та його ціну.

Зокрема, сторонами погоджено поставку відповідачем товару нафтопродуктів (бензин, дизельне паливо, газ скраплений) на умовах 100% передоплати позивачем на підставі виставленого рахунку (п. п. 4.2, 4.3 договору).

Аванс - це грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлено, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Так, відповідачем позивачу виставлено рахунок №172 від 31.05.2023р. на оплату дизельного палива за ціною 32,00 грн. з ПДВ, в кількості 4000 л на загальну суму 128000,00 грн.

Позивачем на підставі виставленого рахунку №172 перераховано в якості 100% передоплати за дизельне паливо в кількості 4000 л 128000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №1110 від 31.05.2023р. з призначенням платежу "дизпаливо згідно рах. №172 від 31.05.2023р. у сумі 119626,17 грн., ПДВ 7% 8373,83 грн.".

Вчинення фактичних дій з оплати товару дає підстави стверджувати про прийняття відповідачем зобов`язань по поставці товару - дизельного палива в строк, встановлений договором та в обсязі, оплаченому позивачем.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з поставки товару сторони погодили у п. 2.3 договору; цей строк складає 30 (тридцять) календарних днів з дати оплати товару.

Оскільки, позивач перерахував кошти за дизельне паливо 31.05.2023р., відповідно, відповідач мав поставити товар у строк до 01.07.2023р. (протягом 30 календарних днів з дати оплати).

Однак, жодних доказів поставки товару матеріали справи не містять. Відсутність поставки товару підтверджує те, що відповідач є боржником, що прострочив виконання зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Позивач, скориставшись правом, наданим ч. 2 ст. 693 ЦК України, у претензії, надісланій відповідачу повідомив, що у разі не поставки дизельного палива в кількості 4000 літрів, за які було сплачено кошти, в місячний строк, тобто до 19.06.2025р. буде звертатися з позовом до суду про повернення коштів за непоставлений товар.

З огляду на те, що договором не встановлено строк повернення коштів за непоставлений товар, суд виходить із положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що претензія про повернення коштів попередньої оплати у випадку не поставки товару була надіслана відповідачу 20.05.2025р. на поштову адресу, яка значиться в розділі 10 договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та роздруківкою з сайту ''Укрпошти'' про відправлення-вручення №210, строк виконання грошового зобов`язання з повернення коштів настав згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Оскільки, відповідач зобов`язання щодо повернення коштів попередньої оплати, у строк встановлений законом, не виконав, він вважається боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відповідач, доказів, які б спростовували позовні вимоги суду не подав.

Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 127999,99 грн. - заборгованості з основного боргу є обґрунтованою, підтвердженою належними у справі доказами та підлягає задоволенню.

Невиконання зобов`язання з повернення коштів є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 25944,72 грн. та 3% річних в розмірі 8984,55 грн. згідно з поданим розрахунком.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду України від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду України від 04.10.2019р. у справі №915/880/18, від 26.09.2019р. у справі №912/48/19, від 18.09.2019р. у справі №908/1379/17).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду України від 05.07.2019р. у справі №905/600/18).

Як встановлено судом, відповідач, згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, зобов`язаний був повернути кошти попередньої оплати на підставі надісланої претензії від 20.05.2025р.

Як вбачається з розрахунку позивача, нарахування інфляційних втрат здійснено з червня 2023 року по серпень 2025 року; 3% річних здійснено з 01.06.2023р. по 01.10.2025р. Тобто, нарахування здійснено раніше, ніж виник обов`язок з повернення коштів.

З врахуванням викладеного, обґрунтовано заявленим періодом нарахування інфляційних втрат, не виходячи за межі строку, визначеного позивачем, являється червень 2025 року - серпень 2025 року; обґрунтовано заявленим періодом нарахування 3% річних являється 01.06.2025р. - 01.10.2025р.

Здійснивши власний розрахунок, розмір інфляційних втрат, який підлягає задоволенню, складає 508,42 грн. (червень 2025 року - серпень 2025 року); розмір 3% річних, який підлягає задоволенню складає 1294,03 грн. (01.06.2025р. - 01.10.2025р.). У решті позовних вимог в частині інфляційних та 3% річних належить відмовити.

З приводу заявленої до стягнення суми пені в розмірі 46251,40 грн. з посиланням на ст. ст. 549, 610 Цивільного кодексу України, судом відмічається наступне.

Сплата неустойки (штрафу, пені) являється наслідком порушення виконання зобов`язання (п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування неустойки, зокрема, пені за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Тобто, неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання, а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно, як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому, не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Якщо в укладеному між сторонами договорі відсутня чітка умова про застосування пені (або сторони не погодили механізм/розмір/предмет її нарахування), то позивач не має підстав її вимагати.

Отже, відповідальність у вигляді сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватись принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунків.

У даному випадку сторони не передбачили в умовах генерального договору поставки нафтопродуктів №45 від 13.12.2022р. відповідальність відповідача у вигляді сплати пені за порушення строків повернення коштів передоплати і не визначали її розмір.

З огляду на викладене вище, відсутні правові підстави для стягнення пені з відповідача, не погодженої в договірному порядку та прямо не передбаченої законом. Тому у позовних вимогах щодо стягнення пені необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №908/1501/18 від 05.09.2019р.

Підсумовуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача 127999,99 грн. - заборгованості з основного боргу, 508,42 грн. інфляційних втрат, 1294,03 грн. 3% річних.

У решті позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ''К.НАФТА'' (м. Хмельницький, вул. Шухевича Романа, 16; ) на користь фермерського господарства ''Вікторія 2019'' (Хмельницька область, Теофіпольський район, селище Теофіполь, вул. Шевченка, 59; ) 127999,99 грн. (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок) - заборгованості з основного боргу, 508,42 грн. (п`ятсот вісім гривень сорок дві копійки) - інфляційних втрат, 1294,03 грн. (одну тисячу двісті дев`яносто чотири гривні три копійки) - 3% річних, 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 лютого 2026 року.

Суддя В.В. Димбовський