ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4926/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 16, кімната 4-16, )

До відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) про стягнення заборгованості за договором про користування майном у розмірі 10 400 грн.

Ухвалою суду від 15.12.2025р. відкрито провадження у справі №916/4926/25, прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Позивач - ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ", просить задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ФОП ОСОБА_1, не скористалась своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надала.

З наявного у матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 припинила господарську діяльність 12.01.2025р. за власним бажанням.

За приписами ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 Цивільного кодексу України).

За положеннями ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України ( що був чинним на дату виникнення спірних правовідносин), ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Подібний висновок був зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №757/45133/15-ц щодо норм ГПК в редакції до 15.12.2017р.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019р. у справі №214/4137/17).

Таким чином, враховуючи матеріали справи, спір між ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" та ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про користування майном у розмірі 10 400 грн. підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала про відкриття провадження по справі направлялась відповідачці на її електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2024р. у справі Hyett Perger Cvitanoviж v. Croatia (справа № 57743/19) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Оскільки під час слухань 23 травня і 17 вересня 2014 року позивач надав суду два документи, в яких чітко була зазначена електронна адреса заявниці, яку вона використовувала для зв`язку з Хорватською асоціацією адвокатів (Croatian Bar Association), враховуючи важливість принципу змагальності судового розгляду, належна старанність вимагала від суду першої інстанції використати цю електронну адресу для повідомлення заявниці про провадження щодо неї (навіть якщо за хорватським законодавством такий метод повідомлення не був офіційним способом вручення судових повісток), або отримати поштову адресу заявниці через електронну пошту для вручення їй позовної заяви чи принаймні запропонувати представнику ad litem це зробити».

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" є юридичною особою, створеною згідно чинного законодавства України, та здійснює свою господарську діяльність, в тому числі, шляхом здавання в оренду власного рухомого майна, що передбачено статутом позивача.

Серед іншого, позивач є власником апарату касового зчитування платіжних магнітних з запам`ятовувальним пристроєм та мікропринтером TACTILION P2000L A9 1GB, інвентарний номером PI0014851, який було придбано 05.10.2021р., що підтверджується договором поставки №02/РЕК/10 від 05.10.2021р. та видатковою накладною №7 від 30.11.2021 р., та оприбутковано на балансовий рахунок 112, що відповідає балансовій довідці №14 від 07.03.2025р.

Як зазначає позивач, 16.05.2023 р. ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" уклало договір про користування майном № ПЕК/2023/05/16/ П2 із ФОП ОСОБА_1.

За умовами п.1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в користування (оренду) pos-термінали, загальна кількість яких та місця встановлення зазначаються у Додатку 1 до цього Договору.

Майно повинно бути передане орендодавцем та прийняте по акту приймання-передачі орендарем (п. 2.1. Договору).

Позивач повідомив, що 24.05.2023 р. передав відповідачу майно, що підтверджується відповідним актом прийому - передачі, в якому прямо передбачено посилання на Договір № ПЕК/2023/05/16/ П2.

Згідно п. 3.1. Договору за користування одним POS-терміналом орендар сплачує щомісячно на користь орендодавця плату, розмір якої становить 400,00 грн з ПДВ.

У відповідності до п. 3.2. Договору протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання акту приймання - передачі майна, орендар сплачує на користь орендодавця плату в розмірі, визначеному в п.3.1. цього договору, із розрахунку за одну одиницю майна. за неповний календарний місяць користування майном плата, визначена в п. 3.1. цього договору, розраховується пропорційно до кількості днів фактичного використання майна в поточному місяці згідно з наступним порядком розрахунку: п/кn*kf, де п-плата, кn - кількість календарних днів у поточному місяці, kf - кількість календарних днів фактичного (з дати підписання акту приймання - передачі включно) використання майна. плата за користування майном сплачується орендодавцю на підставі рахунку щомісячно. орендодавець щомісячно 1-го числа місяця виставляє орендарю рахунок на e-mail та/або засобами електронного документообороту який орендар зобов`язаний оплатити протягом 3 (трьох) календарних днів з дня його отримання

Позивач відмітив, що за час дії Договору відповідачка сумлінно здійснювала оплати до 25.09.2023 р., що вказує на прийняття нею умов Договору. Факти часткової оплати, серед іншого, підтверджуються платіжними інструкціями №29/08/16SB та №29/08/17SB від 29.08.2023р. У призначенны платежу у платіжній інструкції №29/08/16SB зазначено: «послуга оренди POS-термін зг рах № 2941 від 25/08/2023 ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_1 ч/з ОСОБА_1». А у рахунку № 2941 від 25.08.2023р. вказано «Послуга оренди POS-терміналiв за період з 01.09.2023 р. по 30.09.2023 р.»

Тобто, за даними позивача, відповідачка востаннє сплатила за оренду за вересень 2023 року.

Як зазначає позивач, починаючи з жовтня 2023 року відповідачка припинила виконувати взяті на себе зобов`язання із сплати орендної плати, що передбачено Договором, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 10 400 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, в обгрунтування чого надає до суду договір про надання правової допомоги від 01.03.2025р., укладений між Бутко Д. Г. (адвокат) та ТОВ "Перша Еквайрингова Компанія" (клієнт), та акт наданих послуг від 12.12.2025р. року на суму 7 000 грн. (додаток до договору до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2025 року).

Відповідачка відзиву на позовну заяву до суду не надала.

Розглянув матеріали справи, суд встановив, що ТОВ «ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ» є власником апарату касового зчитування платіжних магнітних з запам`ятовувальним пристроєм та мікропринтером TACTILION P2000L A9 1GB, інвентарний номером PI0014851, який було придбано 05.10.2021р., що підтверджується договором поставки №02/РЕК/10 від 05.10.2021р. та видатковою накладною №7 від 30.11.2021 р., та оприбутковано на балансовий рахунок 112, що відповідає балансовій довідці №14 від 07.03.2025р.

16 травня 2023р. між ТОВ «ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ» (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір про користування майном № ПЕК/2023/05/16/П2 (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в користування (оренду) РОS -термінали, загальна кількість яких та місця встановлення зазначаються у Додатку 1 до цього Договору (надалі - "майно").

Стан (якість) майна на момент передачі у користування: робочий, про що зазначається в Акті приймання-передачі майна (п. 1.2. Договору).

Майно передається в користування (оренду) з метою приймання в оплату платіжних карток за надані Орендарем товари та/або послуги, та/або використання додаткових сервісів, що дозволені Орендодавцем до використання (п. 1.3 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, між сторонами за Договором про користування майном № ПЕК/2023/05/16/П2 склалися орендні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1 Договору про користування майном № ПЕК/2023/05/16/П2 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 16.05.2024р. включно.

Згідно п. 5.2. Договору у випадку, якщо жодна із Сторін не заявить про свій намір розірвати цей Договір за 30 (тридцять) календарних днів до дати його закінчення, цей Договір вважається щоразу автоматично пролонгованим на наступні 12 (дванадцять) календарних місяців.

Господарський суду зазначає, що матеріали справи не містять доказів закінчення терміну дії Договору, а тому він вважається чинним.

Відповідно до п. 2.1. Договору майно повинно бути передане Орендодавцем та прийняте по акту приймання-передачі Орендарем.

Передача майна в користування здійснюється відповідними уповноваженими представниками сторін за актом приймання - передачі (додаток 1 до цього договору), який складається та підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін (п. 2.2. Договору).

Як вбачається із акту №299 приймання-передачі майна від 24.05.2023р., який міститься у матеріалах справи, Орендодавець передав, а Орендар прийняв РОS -термінал, модель TACTILIONP2000L (серійний номер PI0014851), місце встановлення: АДРЕСА_2.

Господарський суд зазначає, що вищезазначений акт підписано сторонами без зауважень, отже, позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором.

Розділом 3 Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема:

- за користування одним РОS-терміналом орендар сплачує щомісячно на користь орендодавця плату, розмір якої становить 400,00 грн. (чотириста гривень нуль копійок) з ПДВ (п. 3.1.).

- протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання Акту приймання - передачі майна, орендар сплачує на користь орендодавця плату в розмірі, визначеному в п.3.1. цього договору, із розрахунку за одну одиницю майна, за неповний календарний місяць користування майном плата, визначена в п. 3.1. цього договору, розраховується пропорційно до кількості днів фактичного використання майна в поточному місяці згідно з наступним порядком розрахунку: п/кn*kf, де п-плата, кn - кількість календарних днів у поточному місяці, kf - кількість календарних днів фактичного (з дати підписання акту приймання - передачі включно) використання майна. плата за користування майном сплачується орендодавцю на підставі рахунку щомісячно. Орендодавець щомісячно 1-го числа місяця виставляє орендарю рахунок на e-mail та/або засобами електронного документообороту який орендар зобов`язаний оплатити протягом 3 (трьох) календарних днів з дня його отримання (п.3.2.).

- щомісячно сторони підписують Акт виконаних послуг відповідно до зразка, наведеного у Додатку 2 до цього Договору (п. 3.3.).

- всі розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України - гривні (п.3.4.).

-оплатне користування майном починається з дати підписання Акту приймання - передачі майна (Додаток 1 до цього Договору) (п. 3.5).

Позивач повідомив, що відповідачка належним чином виконувала умови Договору та сплачувала за користування майном до 25.09.2023р., що підтверджується платіжними інструкціями №29/08/16SB та №29/08/17SB від 29.08.2023р.

На виконання п. 3.2. Договору позивач виставив відповідачці: Рахунок на оплату № 3575 від 25 вересня 2023 р.; Рахунок на оплату № 4544 від 25 жовтня 2023 р.; Рахунок на оплату № 5718 від 24 листопада 2023 р.; Рахунок на оплату № 6803 від 22 грудня 2023 р.; Рахунок на оплату № 456 від 25 січня 2024 р.; Рахунок на оплату № 1703 від 23 лютого 2024 р.; Рахунок на оплату № 2921 від 25 березня 2024 р.; Рахунок на оплату № 4127 від 24 квітня 2024 р.; Рахунок на оплату № 5329 від 24 травня 2024 р.; Рахунок на оплату № 7531 від 25 червня 2024 р.; Рахунок на оплату № 8751 від 23 липня 2024 р.; Рахунок на оплату № 9967 від 23 серпня 2024 р.; Рахунок на оплату № 11211 від 23 вересня 2024 р.; Рахунок на оплату № 12540 від 23 жовтня 2024 р.; Рахунок на оплату № 13806 від 22 листопада 2024 р.; Рахунок на оплату № 15118 від 23 грудня 2024 р.; Рахунок на оплату № 447 від 24 січня 2025 р.; Рахунок на оплату № 1770 від 17 лютого 2025 р.; Рахунок на оплату № 3141 від 17 березня 2025 р.; Рахунок на оплату № 4610 від 15 квітня 2025 р.; Рахунок на оплату № 6122 від 15 травня 2025 р.; Рахунок на оплату № 7811 від 16 червня 2025 р.; Рахунок на оплату № 1121438 від 25 липня 2025 р.; Рахунок на оплату № 1221439 від 25 серпня 2025 р.; Рахунок на оплату № 1321440 від 25 вересня 2025 р.; Рахунок на оплату № 1421441 від 25 жовтня 2025 р., які не було оплачено, Загальна сума заборгованості становить 10 400 грн.

Відповідно до п. 4.3. Договору орендар зобов`язується, зокрема. своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за користування майном (що вказане в п.3.1 та 3.2. цього Договору).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Господарський суд зазначає, що позивачем свої зобов`язання за Договором про користування майном виконано у повному обсязі, однак, відповідач свої зобов`язання, як Орендар, не виконав.

На підставі наведеного вище, беручи до уваги відсутність доказів сплати орендної плати, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 400 грн.

Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., суд зазначає наступне.

У силу положень п. 12 ч.3 ст. 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із положеннями ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Зокрема, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

Верховний Суд у додаткових постановах від 17.12.2021р. у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 06.12.2023р. у справі №905/493/22, від 01.11.2023р. у справі №911/1340/22 зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Положення ст.ст. 124, 126, 129 ГПК України, у сукупності з положеннями ст. 221 ГПК України, дають підстави дійти висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.

За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд вважає за необхідне зауважити, що першою заявою по суті спору, поданою ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ", є позовна заява, що надійшла до Господарського суду Одеської області 10.12.2025р., у якій позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складають витрати по сплаті судового збору та витрати на надання правової допомоги у розмірі 7 000 грн.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 р. у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21). Вказана позиція застосована також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024р. у справі №910/9714/22, додатковій постанові Верховного Суду від 03.04.2024р. у справі №910/12005/22).

Положення ч.8 ст.129 ГПК підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

За змістом ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правничої допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ); (2) за своєю правовою природою договір про надання правничої допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правничої допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правничої допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правничої допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ;(6) відсутність в договорі про надання правничої допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19, від 02.02.2023р. у справі №915/606/21.

Суд зазначає, що представником позивача у справі №916/4926/25 є адвокат Бутко Дмитро Геннадійович на підставі ордеру серії АІ №1838517 від 07.03.2025р.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2023р. між ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" (Клієнт) та Бутко Дмитром Геннадійовичем (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги б/н (далі - Договір), згідно п.п. 1.1 якого Адвокат зобов`язується здійснити надання правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору надання Адвокатом правової допомоги Клієнту включає: супровід справ та виконання завдань Клієнта з приводу претензійної роботи та ведення судової справи по стягненню дебіторської заборгованості з ОСОБА_1.

За цим Договором Адвокат здійснює надання правової допомоги Клієнту за всіма (без виключення та обмежень) судовими спорами, що виникли до моменту підписання та після підписання даного Договору (п. 1.3. Договору).

Згідно з п. 6.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом 2 (двох) років, а в частині взятих на себе та не виконаних зобов`язань Договір діє до моменту повного виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 3.1. Договору за надання Адвокатом послуг з правової допомоги Клієнту, останній зобов`язується сплатити Адвокату вартість послуг (гонорар) та компенсувати понесені витрати, що були попередньо погоджені.

Вартість послуг (гонорар) з ознайомлення та аналізу первинних бухгалтерських документів Клієнта, подання претензій, формування загальної позиції при зверненні до суду із стягнення дебіторської заборгованості, аналіз ризиків, складання та подання позовної заяви із вимогою про стягнення дебіторської заборгованості на підставі наданих Клієнтом документів, участь в судових засіданнях становить 7000,00 грн (п.3.2. Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору за результатами надання послуг з правової допомоги за цим Договором, сторонами складається та підписується акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт). Ініціатором складання акту наданих послуг є Адвокат. Акт наданих послугу 2 (двох) примірниках направляється Клієнту для підписання. Один примірник такого Акту наданих послуг, Клієнт, після підписання, направляє Адвокату протягом 3 (трьох) робочих днів після одержання Акту наданих послуг. Акт наданих послуг вважається беззаперечно погодженим Клієнтом, якщо заперечення Клієнта не одержані Адвокатом протягом трьох робочих днів від дати одержання Акту наданих послуг Клієнту.

Відповідно до п. 3.5 Договору Клієнт зобов`язується оплатити вартість послуг (гонорару) з надання правової допомоги протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) на підставі виставленого Адвокатом рахунку-фактури. Клієнт може здійснити попередню оплату вартості послуг (гонорару) на підставі виставленого Адвокатом рахунку-фактури.

Клієнт має право сплатити вартість послуг (гонорар) частково або повністю на умовах передоплати (п.3.6. Договору).

Оплата вартості послуг здійснюється в національній валюті України - гривні (п. 3.8 Договору).

Платіжною інструкцією №6 від 10.12.2025р. ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" перерахувало Бутко Дмитру Геннадійовичу 2 100 грн. із призначенням платежу: Передоплата за правову допомогу, Договір від 01.03.2023р. без ПДВ.

12 грудня 2026р. ТОВ "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" та Бутко Дмитро Геннадійович склали Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що є додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2024р., згідно якого сторони погодили, що на виконання умов Договору Адвокатом виконані (надані) наступні послуги в рамках справи стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_2: ознайомлення та аналізу первинних бухгалтерських документів Клієнта, подання претензій, формування загальної позиції при зверненні до суду із стягнення дебіторської заборгованості, аналіз ризиків, складання та подання позовної заяви із вимогою про стягнення дебіторської заборгованості на підставі наданих Клієнтом документів. Дата 08.03.24-12.12.25. Ціна 7 000 грн.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові Обєднаної Палати від 02.02.2024р. у справі №910/9714/24, зазначав, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з положеннями ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 2 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вже зазначалось вище, пунктом 1.2. Договору передбачено, що надання Адвокатом правової допомоги Клієнту включає: супровід справ та виконання завдань Клієнта з приводу претензійної роботи та ведення судової справи по стягненню дебіторської заборгованості з ОСОБА_1, яка є відповідачем по даній справі.

Однак, на підтвердження обсягу наданих послуг, адвокатом Бутко Д.Г. надано акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що є додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2024р., а не Договору про надання правової допомоги від 01.03.2023р.

Крім того, п. 1 вищезазначеного акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), зазначено, що сторони погодили, що на виконання умов Договору Адвокатом виконані надані послуги в рамках справи стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_2.

Поряд з цим, суд зазначає, що позивачем не надано відповідних доказів щодо того, що Адвокатом було надано послуги по справі про стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_1 та такі послуги (виконані роботи) прийнято Клієнтом.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26.02.2015р. у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), від 26.02.2015р. у справі "Двойних проти України" (пункт 80), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин, враховуючи відсутність Акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2023р., підписаного Клієнтом на підтвердження прийняття таких робіт, на думку суду у задоволенні заяви пoзивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу має бути відмовлено.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження та оцінки доказів за правилами ст.ст. 86, 210 ГПК України.

Таким чином, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про користування майном у розмірі 10 400 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. підлягає частковому задоволенню.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачку у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про користування майном у розмірі 10 400 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕКВАЙРИНГОВА КОМПАНІЯ" (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 16, кімната 4-16, ) заборгованість за договором про користування майном у розмірі 10 400 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

3. У частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн- відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 лютого 2026 р.

Суддя Н.В. Рога