ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

09.02.2026м. ДніпроСправа № 904/63/26

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн"

про забезпечення позову в справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс", м. Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Голден Сервіс", м. Дніпро

про стягнення грошових коштів

Суддя Назаренко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О.

Представники:

Від позивача (заявника): Головій Тарас Юрійович, посвідчення № 4187 від 11.08.2025, адвокат, Лабовкін Олександр Олександрович, посвідчення № 0283 від 29.06.2015, адвокат

Від відповідача: Зінченко Ганна Вікторівна, ордер № 1465172 від 16.12.2026, Хохленко Світлана Володимирівна, директор

Представник третьої особи не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" про стягнення грошових коштів у розмірі 1 484 475,23 грн.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 1 417 175,90 грн. - сума попередньої оплати,

- 30 057,15 грн. - 3% річних,

- 37 242,18 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної поставки товару.

09.01.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" () про стягнення грошових коштів в сумі 1 484 475,23 грн. шляхом накладення арешту та заборони відчуження на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" () в межах ціни позову 1 484 475, 23 грн.

Заява обґрунтована тим, що сам факт непостачання товару за який Позивачем було сплачено попередню оплату в сумі 1 417 175,23 грн є проявом недобросовісної поведінки, який підтверджує ризик ускладнення виконання рішення та унеможливлення ефективного захисту прав Позивача.

Заявник вказує, що до подання позову та заяви про забезпечення позову Позивачем вживалися заходи щодо розшуку майна Відповідача, зокрема було здійснено пошук нерухомого майна через додаток «Реєстр нерухомості», однак нерухомого майна зареєстрованого за Відповідачем виявлено не було.

Також було подано адвокатський запит до Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області щодо наявності зареєстрованих за Відповідачем транспортних засобів. На теперішній час відповіді на відповідний адвокатський запит не надійшло.

12.01.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла уточнена заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" () ) до про стягнення грошових коштів в сумі 1 484 475,23 грн. шляхом накладення арешту та заборони відчуження на наступне майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" ():

1. транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», номерний знак НОМЕР_1 , 2025 року випуску, об`єм двигуна - 2393 см. куб., шасі НОМЕР_2 , дата реєстрації - 14.08.2025 р., свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 в межах ціни позову 1 484 475,23 грн;

2. кошти, інше рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" () в межах ціни позову 1 484 475,23 грн.

Заявник зазначає, що згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області від 08.01.2026, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ппокрівля Плюс», , зареєстровано транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», номерний знак НОМЕР_1 , 2025 року випуску, об`єм двигуна - 2393 см. куб., шасі НОМЕР_2 , дата реєстрації - 14.08.2025 р., свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 .

13.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких відповідач зазначає, що по суті, подана позивачем заява про забезпечення позову обґрунтована фактом непостачання товару, за який позивачем було сплачено попередню оплату в сумі 1 417 175, 23 грн., що є проявом недобросовісної поведінки, який підтверджує ризик ускладнення виконання рішення та унеможливлення ефективного захисту прав Позивача, що є змістом позовних вимог та підлягає з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Ухвалою від 14.01.2026 призначено судове засідання з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" про забезпечення позову на 19.01.2026.

19.01.2026 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 19.01.2026 оголошено перерву до 26.01.2026

26.01.2026 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла відповідь на заперечення.

Ухвалою від 26.01.2026 призначено судове засідання розгляду заяви про забезпечення позову в межах розумних строків на 28.01.2026

Судове засідання 28.01.2026 не відбулося.

Ухвалою від 29.01.2026 призначено судове засідання розгляду заяви про забезпечення позову в межах розумних строків на 03.02.2026

Судове засідання 03.02.2026 не відбулося.

Ухвалою від 03.02.2026 призначено судове засідання розгляду заяви про забезпечення позову в межах розумних строків на 09.02.2026.

09.02.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення доказів та уточнення до заяви про забезпечення позову, в яких він зазначив, що після подання позовної заяви та відкриття провадження у цій справі Відповідачем вчинені дії щодо відчуження зареєстрованого за ним транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», 2025 року випуску, об`єм двигуна - 2393 см. куб., шасі НОМЕР_2 .

08.02.2026 представником Позивача через мобільний додаток до баз даних МВС України зроблено запити за VIN-кодом вказаного транспортного засобу та з`ясовано, що 17.01.2026 вищевказаний транспортний засіб було відчужено іншому власнику.

З метою встановлення особи нового власника, а також ціни продажу та інших обставин відчуження Представником Позивача було направлено адвокатський запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Дніпропетровській та Запорізькій областях, на теперішній час відповіді на вказаний адвокатський запит не надійшло.

Позивач вказує, що наявна на теперішній час інформація з баз даних МВС України уже свідчить про вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ускладнення захисту прав Позивача та ускладнення виконання рішення суду.

Позивач зазначає, що вищезазначений транспортний засіб 2025 року випуску , тобто перебував у користуванні щонайбільше один рік, а тому відсутні будь-які розумні мотиви у його відчуженні, що вказує на фіктивний характер його відчуження, виключно з метою ухилення від виконання рішення суду та поновлення порушених прав Позивача.

На думку Позивача, це є ще однією, самостійною підставою для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить Позивач.

Разом з цим, у зв`язку з тим, що транспортний засіб «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», 2025 року випуску, об`єм двигуна - 2393 см. куб., шасі НОМЕР_2 уже відчужено, то Позивач вважає за необхідне уточнити клопотання про забезпечення позову.

Також Позивач вказує, що з наданих Відповідачем документів стало відомо про наявний у нього рахунок НОМЕР_4 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим Позивач вважає за необхідне просити суд накласти арешт на грошові кошти на ньому, та на інші грошові кошти на інших банківських рахунках в банках та фінансових установах України, на грошові кошти в готівковій формі, та на інше рухоме нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Покрівля Плюс» () в межах ціни позову 1 484 475,23 грн.

У зв`язку з цим Позивач просить суд вжити у справі № 904/63/26 заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" () до Товариства з обмеженою відповідальністю «Покрівля Плюс» () про стягнення грошових коштів в сумі 1 484 475,23 (один мільйон чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять тисяч) грн 23 коп. шляхом накладення арешту та заборони відчуження на грошові кошти на банківському рахунку НОМЕР_4 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на грошові кошти на інших банківських рахунках в банках та фінансових установах України, на грошові кошти в готівковій формі, та на інше рухоме нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Покрівля Плюс» () в межах ціни позову 1 484 475,23 грн.

09.02.2026 в судовому засіданні позивач підтримав уточнену заяву про забезпечення позову.

Відповідач проти задоволення заяви заперечив, зазначив про те що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК Будкомплект Дизайн» були укладені договір поставки №061224 від 06 грудня 2024 року та договір поставки №270125 від 27 січня 2025 року, за якими відповідач здійснив поставку всього товару, в тому числі й за спірними накладними, чим виконав умови договорів.

Третя особа в судове засідання не з`явилася.

Розглянувши уточнену заяву про забезпечення позову, дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Інститут забезпечення позову регулюється гл. 10 розд. I ГПК України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення із відповідною заявою та її розгляду у суді), згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову визначає ст. 137 ГПК України, а порядок подання заяви про забезпечення позову - ст. 138 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Здійснюючи аналіз цієї норми процесуального права (ст. 138 ГПК України), Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.01.2025 у справі № 903/497/24 виснував, що розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. Це зумовлює обов`язок суду першої інстанції при надходженні заяви про забезпечення позову перевіряти її відповідність приписами ст. 20 ГПК України. Водночас у разі застосування заходів забезпечення позову така ухвала не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті, адже це фактично означитиме оскарження предметної та суб`єктної приналежності справи на стадії її відкриття, що не передбачено приписами ГПК України.

За ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову мають бути пропорційними заявленим вимогам та спрямованими на захист прав сторін у справі.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд неодноразово висновували таке: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22); як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії; не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Разом з тим законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності; під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим законодавець у ч. 12 ст. 137 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Суд враховує, що обраний заявником вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав майбутнього відповідача, оскільки майно фактично залишиться у володінні та користуванні титульного власника (майбутнього відповідача), а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним.

Суд зазначає, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Однак, накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, в межах ціни позову 1 484 475,23 грн, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору (по 1 484 475,23 грн), матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Близькі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/2.

Верховний Суд у постанові № 918/124/23 від 29.06.2023 звернув увагу, що забезпечення позову є підтримання "status quo", поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06). У зв`язку з цим вжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану - збереження спірної частки у статутному капіталі у власності відповідача. Тому відсутні підстави вважати, що права відповідачів та баланс інтересів будуть порушені.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Н. проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Частиною шостою статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У частині 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

У даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб, та спрямовані на те, щоб не допустити перехід права власності до третіх осіб, що унеможливить виконання можливого рішення у даній справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову суд не досліджує обґрунтованості позову, а вирішує питання щодо наявності підстав для забезпечення позову на підставі доводів позивача та наданих ним доказів, зокрема щодо настання несприятливих наслідків у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 914/120/19. За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

Суд враховує також те, що можливість Відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Позивача.

Щодо заперечень відповідача проти одночасного накладення арешту на майно та грошові кошти підприємства суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №910/3158/20 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини першої статті 137 ГПК під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Водночас 03.03.2023 у cправі №905/448/22 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв постанову, в якій не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, зазначивши: "Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Разом із тим, суд вказує, що позивач в позові просить стягнути з відповідача 1 417 175,90 грн. - сума попередньої оплати, 30 057,15 грн. - 3% річних, 37 242,18 грн. - інфляційні втрати.

При цьому позивач зазначає, що декілька рахунків щодо оплати за будівельні матеріали (№ 147 від 04.02.2025, № 148 від 04.02.2025, № 149 від 04.02.2025, № 150 від 04.02.2025, № 2024 від 30.12.2024) виписано на партнерське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ГОЛДЕН СЕРВІС" (Третя особа по справі), а оплату цих рахунків здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн".

Щодо співмірності заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Відповідно до правової позиції, що викладена у постановах Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 07.11.2024 у справі №915/538/24 та багатьох інших, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідачів (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнтів) у розумінні статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, а тому саме відповідачі мають можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ними рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідачів на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує їх права; зазначити про наявність у них на відкритих ними рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі в разі задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідачів на відкритих ними рахунках в банківських установах та належного їм майна в межах спірної суми.

Відповідачі не позбавлені права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідачів та в залежності від цього встановити чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму).

При цьому у разі, коли відповідачі не доводять, що наявних у них грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим.

Такий висновок узгоджується з пунктом 31 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у cправі №905/448/22: "За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 23 238 041,19 грн. доцільно було накласти арешт на майно Відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Слід також зазначити, що відповідач не був позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповіда та в залежності від цього встановити чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму, або докази наявності на рахунках грошових коштів у межах спірної суми).

При цьому у разі, коли відповідач не доводить, що наявних у них грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим (постанова КГС ВС від 07.01.2025 у справі № 910/1/21)

Відповідно, у разі встановлення виконавцем, що для забезпечення виконання судового рішення у разі задоволення позову буде достатньо накласти арешт лише на кошти на деяких з рахунків відповідача, які можуть забезпечити стягнення усієї спірної суми, або на конкретне майно, вартість якого може забезпечить виконання рішення суду, накладення арешту на грошові кошти, які розміщені на інших рахунках, та на інше майно відповідача, взагалі буде недоцільним.

Крім того, суд також враховує, враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №756/8815/20, зокрема, зазначено: "69. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Як вже зазначалося, рахунки щодо оплати за будівельні матеріали (№ 147 від 04.02.2025 на суму 36312,00 грн., № 148 від 04.02.2025 на суму 5025,00 грн., № 149 від 04.02.2025 на суму 5 295,00 грн., № 150 від 04.02.2025 на суму 18150,00 грн., № 2024 від 30.12.2024 на суму 200 870,00 грн.) було виписано на партнерське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Голден Сервіс".

Отже, приймаючи до уваги необхідність дотримання співмірності та пропорційності заходів забезпечення позову, зважаючи на те, що судом рішення в інтересах третіх осіб не приймається, а також те, що невідомо, чи був поставлений товар Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Голден Сервіс", суд частково задовольняє заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" та вважає за доцільне накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс", без врахування сплат по рахункам № 147 від 04.02.2025 на суму 36312,00 грн., № 148 від 04.02.2025 на суму 5025,00 грн., № 149 від 04.02.2025 на суму 5 295,00 грн., № 150 від 04.02.2025 на суму 18150,00 грн., № 2024 від 30.12.2024 на суму 200 870,00 грн., які було виписано на партнерське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Голден Сервіс", та нарахованих на ці суми 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 268 815,04 грн., а саме в межах суми 1 215 660,19 грн.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись статті 136-140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" (49075, місто Дніпро, вулиця Чернігівська, будинок 77, ) та грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" (49075, місто Дніпро, вулиця Чернігівська, будинок 77, ), в межах суми 1 215 660,19 грн. до набрання рішенням по справі законної сили.

Стягувачем за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" (49087, місто Дніпро, вул.Макуха Василя, будинок 1, )

Боржником за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Покрівля Плюс" (49075, місто Дніпро, вулиця Чернігівська, будинок 77, )

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 09.02.2026.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 10.02.2029.

Ухвала може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повну ухвалу складено 12.02.2026.

Суддя Н.Г. Назаренко