ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Справа№ 927/811/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Замай А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Бодюк В.А. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Кушнеренко Є.Ю. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Монофіламент»

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 28.10.2025 про закриття провадження, повний текст якої складено та підписано 03.11.2025

у справі №927/811/25 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Монофіламент»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско.»

про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

03.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боско.», у якому позивач просить стягнути з відповідача 1 073 885,95 грн, з яких 722 148,56 грн вартість безпідставно набутого майна (основний борг), 282 711,49 грн інфляційних втрат та 69 025,90 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про відшкодування витрат №1/01/18 від 01.01.2018 позивач у період з січня по травень 2022 року забезпечував об`єкти відповідача електроенергією через власні технологічні мережі. Проте відповідач не відшкодував позивачу кошти за спожиту ним у спірний період електроенергію у розмірі 722 148,56 грн, у зв`язку з чим, на думку позивача, безпідставно набув зазначені кошти. На підставі ст. 1212, 1213 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 722 148,56 грн, а також нараховані на них інфляційні втрати та 3% річних.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог ст. 162 ГПК України, ухвалою суду від 18.08.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23.09.2025 о 10:00 год. та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 10.09.2025 постановлено підготовче засідання 23.09.2025 та усі наступні судові засідання проводити в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua).

19.09.2025 представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав до суду:

- клопотання, у якому просить витребувати та дослідити матеріали справи №927/961/22, які знаходяться в Господарському суду Чернігівської області;

- додаткові письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позову.

22.09.2025 представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав до суду:

- клопотання, у якому просить залишити без розгляду додаткові письмові пояснення відповідача, які за своєю суттю є відзивом на позов, поданим з пропуском встановленого для його подання;

- заяву про залишення без розгляду клопотання відповідача про витребування матеріалів справи №927/961/22.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28.10.2025 у справі №927/811/25 закрито провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з неправомірним поданням позову, оскільки у справі №927/961/22 в частині стягнення з відповідача заборгованості за відшкодування спожитої електроенергії за період з січня по травень 2022 року у розмірі 722 148,56 грн вже є рішення суду, що набрало законної сили.

Суд першої інстанції виходив з того, що у справі, що розглядається, та у справі №927/961/22 предмет і підстави позову є тотожними, а отже спір щодо відшкодування позивачу відповідачем спожитої електроенергії за період з січня по травень 2022 року з дослідженням спірних правовідносин між сторонами вже вирішено судом у справі №927/961/22.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цією ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що оскільки позови у справах №927/811/25 та №927/961/22 не є тотожними, адже мають різні підстави позову (як правові, так і фактичні).

А саме позивач посилається на те, що:

- справа №927/961/22 ґрунтувалася на договірному зобов`язанні - порушенні умов Договору №1/01/18, а справа №927/811/25 (поточна) ґрунтується на позадоговірному зобов`язанні - безпідставному збагаченні (кондикції) відповідно до ст. 1212 ЦК України;

- фактичною підставою нового позову є нові факти та обставини, які не були і не могли бути предметом дослідження у справі №927/961/22. Цією новою фактичною підставою є умисна недобросовісна та суперечлива поведінка відповідача (суперечлива та недобросовісна поведінка відповідача, яка фактично підтверджує отримання послуг, а потім заперечує їх), яка полягає у тому, що відповідач спочатку визнав борг, включивши суми ПДВ за податковими накладними позивача до свого податкового кредиту у 2022 році, а потім приховав (знищив) докази, анулювавши цей податковий кредит у липні 2025 року, намагаючись уникнути відповідальності в суді. Саме ці маніпуляції з ПДВ є новою фактичною обставиною, яка доводить як факт отримання послуг, так і недобросовісність відповідача, і є ключовою для обґрунтування саме кондикційного позову;

- суд першої інстанції відмовився надавати оцінку доводам позивача про податковий кредит, помилково вважаючи їх «доповненням» старих обставин, а не новою фактичною підставою. Формування податкового кредиту є юридично значимою дією, яка доводить факт отримання послуг. Суд не врахував висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19, висновки Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17. Тому, на думку скаржника, суд першої інстанції у справі №927/811/25, всупереч позиції Великої Палати, відмовився досліджувати докази, які підтверджують факт реального здійснення операцій;

- суд першої інстанції послався на справи №909/783/20 та №904/2759/20, однак, на думку скаржника, застосував їх вибірково та некоректно. Зокрема, скаржник наголошував на тому, що у справі №904/2759/20 Верховний Суд скасував ухвалу про закриття, оскільки новий позов ґрунтувався на нових доказах (висновок експерта), які «не був предметом дослідження та не оцінювався» у попередній справі. Аналогічною є ситуація і у даній справі, адже докази маніпуляцій з ПДВ не досліджувались у справі №927/961/22;

- суд також проігнорував практику ВС у справах №910/6753/20, №910/7013/20 та №910/6923/20, де ВС підтвердив, що позови не є тотожними, якщо вони обґрунтовуються іншими обставинами та новими доказами, навіть якщо предмет є схожим;

- суд проігнорував факт повернення зустрічного позову позивача у межах розгляду справи №927/696/24. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.08.2024 зустрічну позовну заяву було повернуто без розгляду по суті. Таким чином, подання цього окремого позову (№927/811/25) було єдиним належним та можливим способом захисту прав Позивача після того, як суд сам відмовився розглядати ці вимоги у формі зустрічного позову;

- суд проігнорував встановлені в судовому рішенні у справі №927/696/24 преюдиційні обставини недобросовісності відповідача у вигляді прострочення виконання грошового зобов`язання тривалістю понад три роки;

- суд вийшов за межі своїх повноважень та порушив принцип диспозитивності. Відповідач подавав клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами (ч. 3 ст. 43 ГПК України), але суд відмовивши у цьому клопотанні відповідача, з власної ініціативи вирішив застосувати іншу підставу (п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК) для припинення розгляду справи, чим фактично перебрав на себе функції сторони захисту (відповідача), грубо порушивши ст. 14 ГПК України;

- суд першої інстанції не ставив на обговорення учасників справи питання про закриття провадження на підставі тотожності позовів, не надав позивачу жодної можливості висловити свої доводи та заперечення щодо тотожності позовів. На думку скаржника це є грубим порушенням принципу змагальності (ст. 13 ГПК) та права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки позивач був позбавлений можливості бути почутим щодо питання, яке стало вирішальним для справи.

Узагальнені доводи відповідача

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погодився з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне:

- рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.03.2023 у справі №927/961/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю, оскільки матеріали справи не містять жодних обґрунтувань і доказів щодо порядку визначення вказаних сум компенсації і позивач не надав доказів спільного зняття показів лічильників сторонами відповідно до умов договору, а також не підтвердив документально фактичних показів лічильника (-ів), місця їх розташування, доказів використання електроенергії відповідачем саме на суму, зазначену позивачем у позові, та, відповідно, не довів виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати компенсації послуг з електропостачання за спірний період у заявленій сумі;

- у справі, що розглядається, позивач заявив до стягнення лише частину вартості спожитої відповідачем електроенергії, яка повністю охоплюється вартістю електроенергії, що була заявлена до стягнення у межах розгляду справи №927/961/22. Підставою позовів у справах №927/961/22 та №927/811/25 є обставини несплати відповідачем коштів за спожиту ним електроенергію, вартість якої він повинен був відшкодовувати за договором №1/01/18 від 01.01.2018. Отже, в обох справах позивач зазначає про наявність між сторонами договірних відносин, на виконання яких він забезпечував об`єкти відповідача електроенергією. При цьому позивач у цій справі надав ті ж самі докази (окрім податкових накладних), які вже були предметом дослідження у справі №927/961/22;

- заявлення позовних вимог про стягнення аналогічної суми коштів у виді безпідставно збережених коштів, а не у виді договірних зобов`язань, що фактично є єдиною відмінністю у справах №927/811/25 та №927/961/22, не можна розцінювати як подання іншого позову;

- у даному випадку позивач намагається не просто змінити правову підставу позову, але й повторно довести обставини спірних взаємовідносин, які не зміг довести у справі №927/961/22, що суд першої інстанції вірно вважає неприпустимим з огляду на принципи змагальності та юридичної визначеності;

- у діях позивача ТОВ "Монофіламент" вбачається зловживання процесуальними правами, оскільки ТОВ "Монофіламент" вже звертався до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ТОВ "Боско" з цим самим предметом та з цих самих підстав.

Заперечення відповідача на відзив позивача

За доводами скаржника аргументація відповідача про наявність тотожності позовів у справах № 927/961/22 та № 927/811/25 є помилковою. Правова природа та фактичне обґрунтування цих вимог є кардинально різними:

- позов у справі №927/961/22 стосувався стягнення боргу, що виник із договірних правовідносин;

- поточний позов у справі №927/811/25 ґрунтується на положеннях ст. 1212 ЦК України (безпідставне збагачення). Рішення суду у першій справі, яким було встановлено неможливість примусового стягнення коштів на підставі умов договору, стало юридичною передумовою для звернення з кондикційним позовом;

- апелянт ніколи раніше не заявляв вимог про стягнення коштів саме як безпідставно набутих. Поточний позов містить інші фактичні обставини, зокрема щодо дій відповідача із податковою звітністю у 2025 році, які не були предметом розгляду у 2022 році.

Таким чином, позивач вважає, що це позов з іншими правовими та фактичними підставами, що виключає можливість закриття провадження за п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також позивач зазначив, що відповідач збагатився за рахунок апелянта, фактично споживши електроенергію для потреб своєї господарської діяльності та скориставшись відповідним податковим кредитом. Відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно, набувач повинен відшкодувати його вартість. Стягнення грошових коштів у сумі, що відповідає вартості фактично спожитого ресурсу, є єдиним законним шляхом відновлення майнового стану апелянта.

Крім того, позивач вважає, що відповідач офіційно підтвердив отримання ресурсу через податкову звітність, а тому просить суд при подальшому розгляді справи по суті прийняти рішення на підставі податкових накладних та офіційних відповідей органів Державної податкової служби, оскільки ці документи об`єктивно підтверджують обсяг та вартість майна, за рахунок якого збагатився Відповідач.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 постановлено витребувати у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/811/25 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Монофіламент» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 28.10.2025 у справі №927/811/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 12.01.2026. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 05.01.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 05.01.2026 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні 12.01.2026 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.01.2026 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржену ухвалу у даній справі скасувати, виходячи з такого.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині 1 та пунктах 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (постанови Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21).

З урахуванням зазначеного здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 26.02.2022 у справі № 06/785/21, від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21, від 14.09.2023 у справ № 920/874/22.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, метою застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, зокрема уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23 зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Зі змісту поданого у цій справі позову вбачається, що позивачем до ТОВ «Боско.» про стягнення 1 073 885,95 грн, з яких 722 148,56 грн вартість безпідставно набутого майна (основний борг), 282 711,49 грн інфляційних втрат та 69 025,90 грн - 3% річних.

У справі №927/961/22, на яку послався суд першої інстанції, як на справу з тотожним позовом, пред`явлено позов до ТОВ «Боско.» про стягнення 1 195 765,97 грн, з яких 882 702,06 грн основного боргу, 143 089,46 грн пені, 17 935,21 грн 3% річних та 152 039,24 грн інфляційних втрат.

Тобто матеріально-правові вимоги у цих справах є дещо відмінними.

Аналізуючи аргументацію пред`явленого у цій справі позову колегією суддів встановлено, що підстава позовних вимог хоч і обґрунтована посиланням на існування між сторонами договірних правовідносин, утім зводиться до доведення певними обставинами факту безпідставного утримання грошової вигоди відповідачем в результаті споживання електроенергії. При цьому позивач, з посиланням на умисну недобросовісну та суперечливу поведінку відповідача, наводить обставини щодо здійснення відповідачем дій із отримання податкового кредиту в результаті споживання електричної енергії.

Правовою підставою цього позову позивачем обрано положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. Тобто у цій справі пред`явлено кондикційний позов.

В свою чергу у справі №927/961/22 позов обґрунтований посиланням на неналежне виконання договірних зобов`язань, а правою підставою позивачем було обрано положення норм законодавства про цивільні зобов`язання та їх виконання.

Отже фактичні підстави позовів у наведених справах не є повністю ідентичними. Зокрема, у справі, що переглядається, позивач посилається на інші юридичні факти, на яких позивач, зокрема, обґрунтовує правовірність нарахування заявленої до стягнення суми та інші правові підстави позову (матеріально-правова кваліфікація обставин).

За таких обставин колегія суддів вважає, що у даній справі суд першої інстанції належним чином зазначених вище вимог закону не врахував та достеменно не з`ясував чи наявні підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України, саме щодо наявності всіх трьох складових щодо тотожності предмету, підстав позову та суб`єктного складу учасників, що є необхідною передумовою для постановлення ухвали про закриття провадження у справі у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України. Суд не врахував, що чинні процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Стаття 280 ГПК України передбачає, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженої ухвали мало місце порушення норм процесуального закону та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Наведене зумовило постановлення помилкової ухвали, що є підставою для її скасування.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 28.10.2025 у справі №927/811/25 скасувати.

Справу №927/811/25 направити до Господарського суду Чернігівської області для розгляду по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 09.02.2026.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков