ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 Справа № 917/2281/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Дуніна Олександра Сергійовича, АДРЕСА_1

до відповідача Фізичної особи-підприємця Кузнецова Владислава Олександровича, АДРЕСА_2

про стягнення 165 465,98 грн,

Секретар судового засідання Костандян О.В.

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Фізична особа-підприємець Дунін Олександр Сергійович просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузнецова Владислава Олександровича 165 465,98 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 30.04.2025 Договору поставки №632 та укладеного між сторонами 05.06.2025 Договору поставки №657, з яких : 162 000,00 грн передоплата, 782,93 грн пеня, 1 870,84 грн інфляційні втрати, 812,21 грн 3% річних.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2063-Р/25 від 13.06.2025; Ордер серії ВМ № 1068078 від 16.06.2025; копія договору № 632 купівлі-продажу від 30.04.2025; копія договору № 657 купівлі-продажу від 05.06.2025; копія платіжної інструкції № 357 від 30.05.2025; копія платіжної інструкції № 369 від 05.06.2025; копія вимоги № 0110 від 01.10.2025 з доказами надіслання; скриншот надіслання вимоги на електронну адресу: ; Скриншоттрекінг - відстеження відправлення за № 865; копія поштового конверта з відправленою вимогою та фіскальним чеком про отримання повернення відправлення вимоги за закінченням встановленого терміну зберігання; копія витягу з ЄРДР; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 13.06.2025; копія виписки з ЄДРЮОФОП № 77 від 04.10.2023; копія виписки № 41195 від 15.11.2023; розрахунки фінансових санкцій.

Інші заяви по суті спору не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

12.12.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Дуніна Олександра Сергійовича до відповідача Фізичної особи-підприємця Кузнецова Владислава Олександровича про стягнення 165 465,98 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 30.04.2025 Договору поставки №632 та укладеного між сторонами 05.06.2025 Договору поставки №657, з яких: 162 000,00 грн передоплата, 782,93 грн пеня, 1 870,84 грн інфляціні втрати, 812,21 грн 3% річних.

Крім того, позивач заявив про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи : 3 028,00 грн витрати зі сплати судового збору та 25 000,00 грн витрати на правничу допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025 справу № 917/2281/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 17.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Ухвала Господарського суду Полтавської області від 17.12.2025, яка направлялась відповідачу за адресою, наявною в матеріалах справи, та яка співпадає із зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернулася до Господарського суду Полтавської області з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Повідомлення про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання відповідач суду не надав.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 ГПК України).

За змістом ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 ГПК України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 28.09.2020 у справі № 910/9791/18, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 14.04.2021 у справі № 876/74/20, від 26.05.2021 у справі № 916/1176/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 25.11.2021 у справі № 873/41/21, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 14.01.2022 у справі № 910/2042/21, від 23.06.2022 у справі № 914/2265/20, від 27.07.2022 у справі № 908/3468/13).

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвала суду від 17.12.2025 вважається врученою відповідачу 18.01.2026 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 ГПК України суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи №917/2281/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

30.04.2025 між фізичною особою-підприємцем Дуніним Олександром Сергійовичем (далі - Покупець) та фізичною особою-підприємцем Кузнецовим Владиславом Олександровичем (далі - Продавець) було укладено Договір № 632 купівлі-продажу акумуляторів DJI IntelligentFlightBatteryforMavic 3, в кількості 12 шт. на суму 75 600,00 грн (далі - Договір № 632, арк.с. 6-7).

05.06.2025 між фізичною особою-підприємцем Дуніним Олександром Сергійовичем (далі - Покупець) та фізичною особою-підприємцем Кузнецовим Владиславом Олександровичем (далі - Продавець) було укладено Договір № 657 купівлі-продажу Matrice 30 Series TB 30 IntelligentFlightBattery, в кількості 8 шт. на суму 86 400,00 грн (далі - Договір № 657, арк.с. 7-8).

Зміст обох договорів однаковий, відмінність лише у найменуванні товару, його кількості та вартості.

У п. 2.1 Договорів, сторони узгодили, що розрахунки за цими договорами здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, в обсязі 100% передоплати.

Відповідно п. 2.5 Договорів у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством.

Пунктом 2.6. Договорів передбачено, що за кожен день порушення зобов`язань щодо терміну поставки Товару, Продавець сплачує на рахунок Покупця неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5 відсотка від вартості не поставленого Товару за кожен день прострочення. У разі порушення Продавцем строків постачання товару понад 15 календарних днів, Покупець має право відмовитись від прийняття такого товару та розірвати в односторонньому порядку договір. У цьому випадку Продавець повертає Покупцю сплачені ним кошти в повному обсязі протягом 3-х днів з моменту отримання вимоги.

На виконання умов п. 2.1 Договорів, Позивач оплатив визначений у п. 1.1 Договорів Товар у визначеному цим пунктом розмірі, а саме : по Договору № 632 від 30.05.2025, а по Договору № 657 від 05.06.2025. Ця обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій № 357 від 30.05.2025 та № 369 від 05.06.2025. Ця обставина відповідачем не спростована.

Відповідно п. 3.1 Договорів постачання товару здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту оплати товару.

Враховуючи приписи п. 3.1 Договорів, строк поставки по Договору № 632 настав 16.06.2025, а по Договору № 657 настав 19.06.2025.

За даними Позивача, Відповідач умов Договорів не виконав, на телефонні дзвінки від Позивача не відповідає, з місця проживання та підприємницької діяльності зник.

07.06.2025 за вказаним фактом до ЄРДР стосовно Відповідача були внесені відомості за ч. 3 ст. 190 ККУ, витяг наявний у матеріалах справи (арк.с. 14, зі звороту).

Оскільки Відповідач не виконав умов Договорів щодо поставки товару у визначений Договорами строк, 02.10.2025 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу щодо відмови від прийняття товару та повернення коштів протягом 3-ох днів з дня отримання вимоги. Відповідно трекінг - відстеження відправлення за № 865 вимога повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання та 22.10.2025 вручено представнику Позивача (арк.с. 12-13). Крім того, 02.10.2025 вимога надсилалась Відповідачу на його електронну адресу: .

За твердженням Позивача, на вказану вимогу відповідач відповіді не надав, товар не поставив, отримані кошти не повернув.

Враховуючи викладене, Позивач звернувся з цим позовом до суду.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України (далі - ГК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За умовами ч.1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеними Договорами щодо здійснення ним попередньої оплати у розмірі 162 000,00 грн. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаними Договорами не поставив позивачу товар у вказані строки, на вимогу Позивача Відповідач кошти у розмірі 162 000,00 грн не повернув. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача 162 000,00 грн неповернутої попередньої оплати, підтверджені документально та нормами матеріального права, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 2.6 Договорів передбачено, що за кожен день порушення зобов`язань щодо терміну поставки Товару, Продавець сплачує на рахунок Покупця неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5 відсотка від вартості не поставленого Товару за кожен день прострочення. У разі порушення Продавцем строків постачання товару понад 15 календарних днів, Покупець має право відмовитись від прийняття такого товару та розірвати в односторонньому порядку договір. У цьому випадку Продавець повертає Покупцю сплачені ним кошти в повному обсязі протягом 3-х днів з моменту отримання вимоги.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 782,93 грн пені за період з 20.06.2025 по 11.12.2025 від вартості Товару, з якої допущено прострочення виконання.

Здійснивши перерахунок пені, суд встановив, що розмір вимог Позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

За прострочення повернення попередньої оплати в сумі 162 000,00 грн Позивач заявив до стягнення з Відповідача 1 870,84 грн інфляційних втрат за період жовтня 2025 - грудень 2025 та 812,21 грн 3% річних за період 01.10.2025 по 11.12.2025.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

У справі № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідношення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), відповідно до частини другої статті 693 ЦК України є грошовим зобов`язанням. Тому на нього можуть нараховуватись інфляційні нарахування і 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України і відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки відповідач (постачальник) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 1 870,84 грн інфляційних втрат та 812,21 грн 3% річних за період 01.10.2025 - 30.11.2025, суд не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому дійшов висновку, що вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 162 000,00 грн попередної оплати, 782,93 пені, 812,21 грн 3% річних та 1 870,84 грн інфляційних втрат, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

П. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду згідно платіжної інструкції № 497 від 10.12.2025 позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Зарахування судового збору у означеному розмірі до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується довідкою (а.с. 21).

Враховуючи те, що позов поданий позивачем у електронній формі, то сума судового збору, яка підлягала сплаті становить 2 422,40 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що зайво сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн, підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України після надходження від позивача відповідного клопотання.

Роз`яснити Позивачу, що з 07.01.2025 повернення судового збору здійснюється органами Казначейства виключно на підставі електронного подання, сформованого відповідним судом чи територіальним управлінням Державної судової адміністрації України.

Таким чином, для формування Господарським судом Полтавської області електронного подання на повернення судового збору, позивачу необхідно надати суду вичерпну інформацію згідно з абзацом сьомими пункту 5 розділу I "Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів № 606 від 26.11.2024 р.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 2 422,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузнецова Владислава Олександровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Дуніна Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) 162 000,00 грн попередної оплати, 782,93 пені, 812,21 грн 3% річних, 1 870,84 грн інфляційних втрат та 2 422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписано 10.02.2026 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик