ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.02.2026 Справа № 914/255/26

За заявою:Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради, Львівська обл., м. Борислав
до боржника:Фізичної особи-підприємця Хованець Галини Анатоліївни, Львівська обл., м. Борислав
про:видачу судового наказу
Суддя Крупник Р.В.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Вододар» Бориславської міської ради (надалі Заявник, КП «Вододар») звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Хованець Галини Анатоліївни (надалі Боржниця) 12`322,52 грн. заборгованості за Договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №2218 від 02.04.2018.

Подана заява обґрунтована тим, що боржниця не виконує умови договору в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку із чим у неї існує борг. Як стверджує заявник, в липні 2025 року ним проведено перерахунок вартості наданих послуг за період з 01.08.2023 по 31.12.2025, оскільки боржниця протермінувала процедуру державної повірки лічильника. Враховуючи, що згідно із умовами договору остання періодична повірка була проведена 30.08.2012, а міжповірочний інтервал складає чотири роки, то наступна чергова повірка повинна була бути пройдена до 30.06.2016. Проте, до вказаної дати боржниця не забезпечила проходження водоміром процедури держповірки, у зв`язку із чим заявник провів донарахування у розмірі 12`322,52 грн.

Ознайомившись зі змістом заяви та долучених до неї матеріалів, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Частиною 1 статті 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено пунктом 8 частини 1 статті 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Проаналізувавши зміст заяви КП «Вододар» та співставивши її із наданими доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, оскільки заявник не довів виникнення у нього права грошової вимоги до боржниці.

Насамперед слід зазначити, що у тексті заяви про видачу судового наказу КП «Вододар» стверджує про виникнення між сторонами договірних відносин на підставі Договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №2218 від 02.04.2018. Обґрунтовуючи свої вимоги, комунальне підприємство посилається на пункти 1, 2.1, 14, 26, 31 цього договору, що регулюють предмет договору, порядок і обсяг надання послуг, тарифи на послуги та порядок їх оплати, зобов`язання споживача утримувати в належному технічному та санітарному стані водопровідні мережі й обслуговувати водопровідні вводи, прилади і пристрої на них (у т.ч. водолічильники).

Разом з тим, до заяви долучено Договір про подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізаційної мережі №2218 від 02.04.2018, у якому відсутні договірні пункти, на які посилається заявник.

Так, у ньому взагалі немає пунктів під номерами 14, 26, 31, а положення про порядок оплати відрізняється від змісту того, який цитує заявник у тексті заяви про видачу судового наказу. Зокрема, згідно із доводами заявника оплата проводиться споживачем до 28 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі 100% вартості послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в поточному місяці згідно із виставленим до оплати рахунком. Натомість, у наданому договорі пункт 3.1 передбачає, що оплата послуг за водопостачання і водовідведення проводиться шляхом планового перерахування коштів до 28 числа поточного місяця у розмірі 100% вартості послуг водопостачання і водовідведення в поточному місяці згідно із виставленим до оплати рахунком.

Вказане свідчить про те, що Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №2218 від 02.04.2018, заборгованість за яким просить стягнути заявник, та Договір про подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізаційної мережі №2218 від 02.04.2018, який долучено до заяви про видачу судового наказу, є різними договорами.

Не менш важливе значення має і те, що заявник вказує на наявність у договорі положення про проведення останньої періодичної повірки водолічильника боржниці 30.08.2012 та порушення боржницею обов`язку провести періодичну повірку протягом наступних чотирьох років, що зумовило проведення перерахунку вартості послуг за період з 01.08.2023 по 31.12.2025. Перерахунок проведено, виходячи із ліміту лічильника, зазначеного в договорі.

Проте, у наданому договорі відсутня будь-яка інформація про дату останньої повірки водолічильника боржниці, що виключає можливість встановлення фактів порушення нею строку періодичної повірки, виникнення у заявника у зв`язку із цим права на проведення донарахування та порушення боржницею обов`язку з оплати донарахованої вартості послуг, що надавалися заявником. Крім того, у ньому немає інформації про ліміт водолічильника боржниці, що позбавляє суд можливості визнати проведений розрахунок обґрунтованим.

Зважаючи на це, а також враховуючи, що заявником не надано жодних рахунків на оплату за договором, що виставлялися і надсилалися боржниці, доказів проведення боржницею оплат за договором, суд вважає, що у задоволенні заяви КП «Вододар» слід відмовити на підставі пункту 8 частини 1 статті 152 ГПК України.

Згідно із частиною 1 статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Приписами частини 2 статті 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Хованець Галини Анатоліївни 12`322,52 грн. заборгованості за Договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №2218 від 02.04.2018 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі.

Суддя Крупник Р.В.