РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4017/25

Господарський суд Харківської області у складі судді Ольшанченка В.І.

за участю секретаря судового засідання Красовського В.С.

та представників:

позивача - адвоката Гафича І.І.,

відповідача - не з`явився;

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, оф. 411)
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
простягнення 168073,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (позивач) через підсистему "Електронний суд" надало Господарському суду Харківської області позовну заяву від 12.11.2025 (вх.№4017/25) до ОСОБА_1 (відповідач), в якій просить суд:

- витребувати в Акціонерного товариства "Універсал Банк" код за , місце знаходження 04114, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 54/19, інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 09.07.2023 по 23.07.2023 включно;

- за результатами розгляду цієї позовної заяви - позовні вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (, м. Київ 01133, бульвар Лесі Українки, 26 оф. 411) загальну суму заборгованості за кредитним договором у сумі 168073,81 грн, з яких: 42000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 121864,05 грн - заборгованість за процентами, 4209,76 грн - заборгованість за комісією;

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (, м. Київ 01133, бульвар Лесі Українки, 26 оф. 411) сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (, м. Київ 01133, бульвар Лесі Українки, 26 оф. 411) витрати на правову допомогу у сумі 9780,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №377090-КС-003 про надання кредиту від 09.07.2023 щодо повернення наданого кредиту.

Ухвалою від 18.11.2025 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу 5-ти денний строк з дня вручення йому ухвали на усунення недоліків позовної заяви, а саме на подання Господарському суду Харківської області:

- обґрунтованого розрахунку суми позову, підписаного уповноваженою особою;

- договору №377090-КС-003 про надання кредиту від 09.07.2023 та додаткової угоди 1 від 13.07.2023 до нього, підписаних відповідачем;

- доказів видачі кредиту відповідачу;

- доказів належності відповідачу номера телефону, використаного для ідентифікації, та який вказаний в договорі №377090-КС-003 про надання кредиту від 09.07.2023, та анкеті клієнта;

- доказів належності відповідачу банківської картки № НОМЕР_1 ;

- письмового правового обґрунтування звернення до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, ухвала від 18.11.2025 була доставлена до електронного кабінету позивача 19.11.2025 о 04:50 год.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної події, з якою пов`язане його виникнення.

Отже, перебіг п`ятиденного строку, наданого позивачу для усунення недоліків позовної заяви, розпочався з 20.11.2025.

Таким чином, останнім днем п`ятиденного строку для усунення недоліків є 24.11.2025.

19.11.2025 судом була отримана відповідь №2024679 щодо інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, з якої встановлено, що фактичною адресою проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 . В зв`язку з чим суд зобов`язав позивача надіслати відповідачу копію позову з додатком на цю адресу.

21.11.2025 позивач надав заяву (вх.№27115) про усунення недоліків.

Ухвалою від 26.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначивши судове засідання на 17.12.2025 о 12:30 год, у яке викликав учасників справи.

Крім того, судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Акціонерного товариства "Універсал Банк" інформацію, що містить банківську таємницю про:

- чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 );

- інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 09.07.2023 по 23.07.2023 включно.

01.12.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав заяву на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 26.11.2025 у справі №922/4017/25.

11.12.2025 та 17.12.2025 Акціонерне товариство "Універсал Банк" надало на електронну та поштову адресу суду тотожні заяви на виконання ухвали про відкриття провадження від 26.11.2025.

15.12.2025 позивач через підсистему "Електронний суд" надав клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому просить суд відкласти розгляд справи №922/4017/25 на іншу дату, посилаючись на участь його представника в іншій судовій справі.

Протокольною ухвалою від 17.12.2025 суд прийняв до розгляду заяву позивача на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 26.11.2025 у справі №922/4017/25, як письмові пояснення, задовольнив клопотання позивача, про відкладення (перенесення) розгляду справи.

У судове засідання 17.12.2025 сторони не з`явились.

Відповідач про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні 17.12.2025 оголошувалася перерва до 12.01.2026 о 16:30 год, у яке учасники справи були викликані ухвалою суду.

23.12.2025 позивач надав додаткові пояснення у справі.

Присутній у судовому засіданні 12.01.2026 представник позивача позовні вимоги підтримував повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 12.01.2026 було оголошено перерву до 26.01.2026 о 16:30 год.

18.01.2026 позивач надав додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 26.01.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

З метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, суд засобами поштового зв`язку на її адресу, зазначену в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери, направив копію ухвали від 26.11.2025 про відкриття провадження у справі №922/4017/25.

Однак, надіслана на адресу відповідача копія ухвали від 26.11.2025 повернулася на адресу суду 10.12.2025 з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

Днем проставлення у поштовому повідомленні відділенням зв`язку відмітки є 05.12.2025.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 4 ст. 116 ГПК України).

Частиною 1 ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Отже, відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 116 та ч. 6 ст. 242 ГПК України, встановлений господарським судом в ухвалі від 11.07.2025 п`ятнадцятиденний строк з дня вручення відповідачу цієї ухвали для подачі, зокрема, відзиву на позов та доказів сплив 23.12.2025.

Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (названу правову позицію висловлено в численних постановах Верховного Суду, у тому числі від 28.01.2019 у справі №915/1015/16 та від 12.03.2019 у справі №923/1432/15).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2021 по справі №911/3142/19 направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Ухвала Господарського суду Харківської області від 26.11.2025 про відкриття провадження у цій справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02.12.2025.

Крім того, ухвала Господарського суду Харківської області від 26.11.2025 про відкриття провадження у справі №922/4017/25, ухвала про виклик від 17.12.2025, ухвала про виклик від 12.01.2026 опубліковані на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням викладеного, суд виконав процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідач відзив на позов та витребувані документи суду не надав.

Відповідач чи його представник у призначене судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду зазначеної справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача (представника відповідача) за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.05.2017 №1593 Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

09.07.2023 між ТОВ "Бізнес Позика", як кредитодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як позичальником, укладено договір №377090-КС-003 про надання кредиту (договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Як свідчать матеріали справи, позивачем представлена візуальна форма послідовності дій відповідача за договором, 09.07.2023 відповідачу було направлено пропозицію (оферту) укласти договір.

Того ж дня відповідач прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою.

Через телекомунікаційну систему ТОВ "Бізнес Позика" направило на номер телефону відповідача НОМЕР_3, який він указав у своїй анкеті в особистому кабінеті, а також який зазначено у відомостях відносно відповідач, що містяться Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одноразовий ідентифікатор UA-7950, котрий відповідачем було введено/відправлено.

Договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7950. номер телефону: НОМЕР_3 , дата та час 09.07.2023 14:45:11."

В подальшому, 13.07.2023 позивач направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду №1 до договору №377090-КС-003 про надання кредиту від 09 липня 2023 року.

13.07.2023 відповідач прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) додаткову угоду №1 до договору №377090-КС-003 про надання кредиту від 09 липня 2023 року на умовах, визначених офертою.

Згідно з п. 1 договору кредитодавець (товариство) надає відповідачу (позичальнику) грошові кошти у розмірі 36000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Пунктом 1 договору сторони узгодили такі основні умови: строк кредиту - 24 тижні; стандартна процентна ставка в день - 2,0000000, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом в день - 115012500, фіксована; комісія за надання кредиту - 5400,00 грн; термін дії договору - до 24.12.2023.

Відповідно до п. 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом) нараховуються за ставкою, вказаною у п. 1 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний у п. 3 договору і розраховується в порядку, описаному нижче:

- у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 1 договору;

- сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3 до договору, та до закінчення терміну дії договору. У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому договорі не є зміною істотних умов цього договору.

Графік платежів сторони узгодили у п. 3 договору.

Згідно з п. 5 договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір.

13.07.2023 між позивачем та відповідачем в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладено додаткову угоду №1 до договору (додаткова угода №1).

Додатковою угодою №1 сторони узгодили наступне:

1. Кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на 13.07.2023 сума неповернутого позичальником кредиту (отриманого відповідно до договору про надання кредиту №377090-КС-003 від 09 липня 2023 року, (договір)) становить: 36000,00 грн; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 2070,25 грн (несплачені проценти); сума нарахованої та несплаченої комісії становить: 5400,00 грн (несплачена комісія).

2. Кредитодавець та позичальник домовились, що після укладення додаткової угоди:

2.1. Кредит збільшується на 6000,00 грн та кредитодавець, на умовах викладених у договорі, збільшує суму кредиту, а позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит збільшений на 6000,00 грн у строки та на умовах викладених у договорі.

2.2. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого (відповідно до договору та додаткової угоди) та неповернутого позичальником кредиту складатиме 42000,00 грн.

3. Продовжити строк кредиту на 65 днів.

5. Комісія за надання додаткової суми кредиту: 900,00 грн.

Пунктом 6 Додаткової угоди №1 сторони встановили новий Графік платежів.

Перерахування відповідачу кредитних коштів у загальному розмірі 42000,00 грн позивач підтверджує довідками та квитанціями ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» («Fondy») та підтвердженнями щодо здійснення переказу грошових коштів, які надано Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід».

ТОВ "Бізнес Позика" здійснило наступні перерахування:

- 09.07.2023 25000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 із призначенням платежу: «Перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. №377090-КС-003 від 09.07.2023 без ПДВ».

- 09.07.2023 11000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 із призначенням платежу: «Перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. №377090-КС-003 від 09.07.2023 без ПДВ».

- 01.03.2024 6000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_4 із призначенням платежу: «Перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. дод. угоди від 13.07.2023 до кредитного дог. №377090-КС-003 від 09.07.2023 без ПДВ».

АТ «Універсал Банк» (банк) своїм листом від 11.12.2025 №БТ/10651 підтвердив належність картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Також банк надав до суду банківську виписку по картковому рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 09.07.2023 по 23.07.2023, з якої убачається, що на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 було зараховано:

- 09.07.2023 - 25000,00 грн та 11000,00 грн;

- 13.07.2023 - 6000,00 грн.

Матеріали справи містять візуальні форми послідовності дій відповідача щодо укладення договору та додаткової угоди №1.

Крім того, у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитом, в якому відображено рух коштів за договором, в тому числі часткове погашення кредитних платежів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін; у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як убачається зі змісту статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Електронний договір має містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач через вебсайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну та паролю увійшов до особистого кабінету, з якого через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку.

09.07.2023 позивач направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту.

09.07.2023 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою.

Через телекомунікаційну систему ТОВ "Бізнес Позика" направило на номер телефону відповідача НОМЕР_3, який він указав у своїй анкеті в особистому кабінеті, а також який зазначено у відомостях відносно відповідач, що містяться Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одноразовий ідентифікатор UA-7950, котрий відповідачем було введено/відправлено.

Договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7950. номер телефону: НОМЕР_3 , дата та час 09.07.2023 14:45:11."

Вказані обставини підтверджуються наданою позивачем «Візуальною формою послідовності дій клієнта».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт укладення між позивачем та відповідачем договору про надання кредиту.

Аналогічно суд вважає встановленим факт укладення між сторонами додаткової угоди №1 до договору.

Щодо доданих позивачем до позовної заяви доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги" (Закон про електронні послуги).

Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах відповідно до ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Згідно з приписами ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством.

Статтями 9 - 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що електронний документообіг (обіг електронних документів) - сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів. Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ. Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом. Перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини 1 статті 1 зазначеного Закону).

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.

Відповідно до ст. 96 ГПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону про електронні послуги. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом; паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України паперова копія електронного доказу, хоч і не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу лише у тому випадку, коли оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №922/51/20, від 14.12.2021 у справі №910/17662/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 96 ГПК України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.

Відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі, й відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого статтею 79 ГПК України.

У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або СРЄ-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та/або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21, від 13.10.2021 по справі №923/1379/20, від 03.08.2022 по справі №910/5408/21.

В контексті спірних правовідносин, суд також враховує, що в пункті 66 постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21 вказано, що при розгляді справ суди мають дотримуватись презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Відповідач жодними належними та допустимими доказами у розумінні приписів ГПК України не довів відсутність цілісності кредитного договору.

Натомість, на підтвердження укладення електронного кредитного договору разом з позовною заявою та в якості додатку до неї позивачем було надано до суду візуальну форму щодо укладення електронного кредитного договору, з чіткою хронологією укладення останнього.

Отже, окрім долученого позивачем до матеріалів справи цілісного кредитного договору, зазначена візуальна форма також є належним та допустимим доказом в розумінні вищезазначених положень чинного законодавства України. При цьому, в преамбулі візуальної форми, наданої позивачем до матеріалів справи, зазначаються, в тому числі і наступні відомості: РНОКПП відповідача, його номер телефону, адреса електронної пошти.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем було надано до суду належні та допустимі докази в розумінні приписів ГПК України, які підтверджують факт укладення кредитного договору у відповідності до норм чинного законодавства України.

Будь-яких доказів на спростування укладення договору матеріали справи не містять.

Згідно положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним (тобто і укладеним), якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, у даному випадку має місце презумпція правомірності правочину, а отже всі права та обов`язки, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися та виконуватися.

Суд встановив, що позивач належним чином виконало взяті на себе зобов`язання з видачі відповідачу кредитних коштів у сумі 42000,00 грн.

Факт перерахування позивачем кредитних коштів у визначеному договором та додатковою угодою №1 розмірі відповідачем не спростовано.

Відповідно до наданих позивачем розрахунку заборгованості, відповідач сплатив кредит лише частково - на загальну суму 9060,90 грн, з яких: 6969,76 грн - по відсоткам, 2090,24 грн - по комісії.

Доказів погашення відповідачем кредиту у повному обсязі згідно з умовами договору та додаткової угоди №1 матеріали справи не містять, наявність спірної заборгованості відповідачем не спростовано.

Таким чином, відповідач зробивши платіж з метою виконання умов договору, вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: "Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу".

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Отже, надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача в їх сукупності із застосуванням стандарту доказування "вірогідності доказів", суд приходить до висновку про те, що докази, надані Товариством на підтвердження обставини про те, що у Відповідача утворилась заборгованість за Договором у заявленому до стягнення розмірі, є такими, що відповідають вищезазначеному стандарту доказування.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що 28.11.2023 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно зі ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок укласти обов`язковий до укладення договір не припиняється, а продовжує існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №904/1083/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, позивач обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з обов`язку позичальника з повернення кредиту, який на час отримання кредиту мав статус фізичної особи-підприємця, і цей обов`язок у відповідача із втратою ним статусу фізичної особи-підприємця не припинився.

Обставини, викладені позивачем у позові, відповідачем не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені додаткові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9780,00 грн.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 126 ГПУ України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач додав до позову договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2024 (надалі - договір про правову допомогу), укладений позивачем (клієнт) з Адвокатським об`єднанням «Правовий баланс» (виконавець), за яким клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору про правову допомогу виконавець зобов`язується здійснювати захист, без обмежень здійснювати представництво інтересів клієнта та надавати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими чинним законодавством, а клієнт зобов`язується оплатити виконавцю гонорар (винагороду) за надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору (на умовах окремих правочинів до цього договору).

Пунктом 4.3 договору про правову допомогу визначено, що при розрахунку вартості (ціни) правової допомоги - гонорару (винагороди) враховується час, витрачений виконавцем, його партнерами, адвокатами, помічниками адвоката та співробітниками.

11.11.2025 Адвокатським об`єднанням «Правовий баланс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підписаний ЕЦП Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Р-0-11/25 від 11.11.2025 про надання правової допомоги згідно розділу 2 договору про надання правової допомоги від 01.10.2024, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на суму 9780,00 грн.

12.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» перерахувало на користь Адвокатського об`єднання «Правовий баланс» 9780,00 грн у якості оплати за надання правової допомоги, а саме за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 згідно рахунка №Р-00000270 від 11.11.2025 без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №5376 від 12.11.2025.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Положеннями частини 1 статті 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як убачається зі змісту вищенаведених норм, істотною умовою вищезазначеного договору про надання послуг, яким є і договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2024, є предмет договору і ціна договору.

Натомість, договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2024 не містить цих істотних умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2024 не містить істотних умови, то він є неукладеним.

Відтак позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягнені з відповідача витрат понесених на професійну правничу допомогу у сумі 9780,00 грн.

Керуючись ст. 11, 51, 52, 205, 207, 530, 598 - 610, 612, 626, 628, 629, 633, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електрону комерцію", ст. 1, 6, 7, 9 - 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", ст. 1 Закону "Про електронні довірчі послуги", ст. 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 124, 126, 129, 165, 178, 202, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, оф. 411. Код ) заборгованість за договором №377090-КС-003 про надання кредиту: за тілом кредиту в сумі 42000,00 грн, за процентами в сумі 121864,05 грн, за комісією в сумі 4209,76 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено "05" лютого 2026 р.

СуддяВ.І. Ольшанченко