РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2026Справа № 910/14604/25

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/14604/25

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

про стягнення 32 929,98 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення 32 929,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, згідно Договору комплексного страхування F0-01944315 від 08.07.2024 та Полісу № ЕР-221999174 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.07.2024, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 26 613,21 грн, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні втрати в розмірі 1608,05 грн, 3% річних - 629,97 грн та пеню - 4078,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як установлено судом, позивач і відповідач мають зареєстровані електронні кабінети у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі відповідно ухвала суду від 01.12.2025 про відкриття провадження у справі в електронному вигляді була доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується повідомленнями про доставку електронного листа, залученими до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України вважається, що сторони отримали 04.12.2025 ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.12.2025.

17.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, позивачем не надано належних доказів надіслання на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення заяви про виплату страхового відшкодування, а відтак, позивач пропустив річний строк з дня вчинення ДТП, а саме 07.12.2024, на отримання страхового відшкодування. Зі спливом вказаного строку у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

28.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив та додані до них докази.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

08.07.2024 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (за договором - страховик) та ОСОБА_1 (за договором - страхувальник) укладено Договір комплексного страхування № FO-01944315, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем "Renault Master", д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 року випуску.

22.01.2025 о 17 год. 00 хв. в м. Ковель, провулок 2-й Ватутіна, 6, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "Renault Megane", д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав переваги в русі транспортному засобу "Renault Master", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2025 у справі №159/605/25, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

22.01.2025 страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування.

29.01.2025 позивач на підставі ремонтної калькуляції № 92501912 від 25.01.2025, складеної за допомогою програми AUDATEX, Акту огляду транспортного засобу від 23.01.2025, страхового акту № 02409/16/925 від 28.01.2025, здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 29813,21 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 8406 від 29.01.2025.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Renault Megane", д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована відповідачем на підставі полісу № ЕР/225771109, ліміт за шкоду майну - 160000,00 грн., франшиза - 3200,00 грн.

10.02.2025 позивач направив відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування від 05.02.2025, яка зареєстрована за вихідним номером 00715/9225 в справі № 01912/16/2025/96, з усіма необхідними документами (додатками), за адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого прийняття рішення, відповідно до вимог та строків встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». На підтвердження даної обставини позивачем до позовної заяви долучено звіт про надсилання, в якому зазначається що лист доставлено на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 10.02.2025 об 16:57:36.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив позивачу страхове відшкодування в порядку суброгації, останній і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів надіслання на юридичну адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення заяви про виплату страхового відшкодування, а відтак, позивач пропустив річний строк з дня вчинення ДТП на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови в позові.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України "Про страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 993 Цивільного кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на виконання зобов`язань за Договором комплексного страхування № FO-01944315 від 08.07.2024, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля марки Renault Мaster, д.н.з. НОМЕР_1 , було відшкодовано на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 29 813,21 грн, у зв`язку з настанням страхової події - ДТП, в результаті якої пошкоджень зазнав автомобіля марки Renault Мaster, д.н.з. НОМЕР_1 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 599 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що до позивача, який виплатив страхувальнику страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Як встановлено судом вище, позивач у відповідності до умов договору добровільного страхування майна здійснив виплату страхувальнику суми страхового відшкодування у розмірі 29813,21 грн.

Отже, згідно положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (у редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом … (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом № ЕР/ 225771109 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що була чинна на дату укладання договору).

20.06.2024 набрав чинності новий Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025.

У ч. 6 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 3720-IX від 20.06.2024 зазначено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону.

Оскільки Поліс № ЕР/ 225771109 був укладений 31.12.2024, то на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинний на момент ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України № 1961-IV, чинного на момент ДТП).

Ураховуючи, що відповідно до полісу № ЕР/219711299 ліміт за шкоду майна становить 160000,00 грн., франшиза - 3200,00 грн., а також з огляду на те, що позивач сплатив суму страхового відшкодування, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що ПрАТ "СК "ПЕРША" зобов`язане сплатити позивачу 26613,21 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації.

Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, суд не приймає їх до уваги з огляду на ступні обставини.

Судом перевірено та встановлено, що на офіційному веб-сайті ПАТ «СК «ПЕРША» (посилання: https://persha.ua/settlement-online/) зазначена електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1, як контакт для врегулювання страхових випадків та подачі документів.

Отже, позивач діяв добросовісно та у відповідності до офіційних вказівок відповідача, розміщених на його офіційному веб-сайті.

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що електронні листи, разом із технічними даними про їх відправлення та доставку, є електронними доказами у розумінні статей 96, 98 ГПК України та підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 в справі № 757/48467/21 - суд дійшов висновку, що надсилання повідомлень на електронну адресу, яку сторона сама зазначає як засіб комунікації, створює обґрунтоване очікування отримання такої кореспонденції, а заперечення по факту її отримання саме по собі не свідчить про неналежність способу повідомлення.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного суду у справах № 923/1379/20 та № 910/5408/21, де вказано, що факт направлення електронних документів підтверджується не лише самим листом, а й технічними звітами про його надсилання та доставку.

Відтак, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини не можуть бути підставою для не виплати суми страхового відшкодування позивачу в порядку суброгації, який набув право вимоги в результаті виконання умов договору добровільного страхування.

Поряд з цим, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1608,05 грн та 3% річних - 629,97 грн, нараховані за період з 11.02.2025 по 25.11.2025, а також пеню у розмірі 4078,75 грн, нараховану за період 11.02.2025 по 11.08.2025.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України № 1961-IV, чинного на момент ДТП, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, п. 36.5 ст. 36 Закону України № 1961-IV, чинного на момент ДТП, встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ст. 79, 86 Господарського кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Перевіривши надані позивачем до матеріалів справи розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат за вказані позивачем періоди, суд дійшов висновку, що розрахунки є необґрунтованим, оскільки позивачем неправильно визначено початок прострочення грошового зобов`язання.

З урахуванням ст. 253, 254 Цивільного кодексу України та п. 36.2 ст. 36 Закону України № 1961-IV, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу страхове відшкодування у строк до 11.05.2025 (включно, який є 90-й день). Проте, позивачем з невідомих підстав здійснено нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені, починаючи з 11.02.2025, тобто з наступного дня після отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування на електронну пошту.

За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у сумі 2079,46 грн (за період з 12.05.2025 по 11.08.2025), 3% річних у сумі 433,10 грн (за період з 12.05.2025 по 25.11.2025); інфляційні втрати у сумі 778,58 грн, розраховані за період з травня по листопад 2025 року.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Судом також ураховано, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як убачається з платіжної інструкції № 56693 від 15.10.2025, позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3028,00 грн, тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЕРША" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65, ) страхове відшкодування у розмірі 26 613 грн 21 коп., пеню - 2079 грн 46 коп., 3% річних - 433 грн 10 коп., інфляційні втрати - 778 грн 58 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2199 грн 83 коп.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Повернути на підставі даного рішення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65, ) судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., сплачений на підставі платіжної інструкції № 56693 від 15.10.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.02.2026.

Суддя А.І. Привалов