ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2026 р. Справа № 922/4183/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Надвіренко А.Д,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Головного центра капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (адреса: 02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 11; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс`Смарт" (адреса: 61140, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 98, прим. № 1; )
про стягнення 2735928,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Гнатюк Ю.А (довіреність № б/н від 16.01.2025);

відповідача - Ярічевський В.В. (довіреність б/н від 11.11.2025);

ВСТАНОВИВ:

Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс`Смарт" (далі - відповідач) 2735928,00 грн, з яких:

1262736,00 грн - 0,1% пені;

1473192,00 грн - 7% штрафу.

Позов обґрунтовано з посиланням на прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо поставки обумовленого договором товару в передбачений строк за укладеним між сторонами договором про закупівлю костюму маскувального зимового (тип 2) № 29-25 від 17.02.2025, за що умовами наведеного договору передбачено відповідальність у вигляді сплати штрафу та пені.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 24.122025; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 19760 від 26.08.2021) в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог відповідач зокрема зазначає, що прострочення виконання ним зобов`язання за договором мали місце в зв`язку з наявністю обставин непереборної сили, а саме, обстрілом його виробничих приміщень з боку військ РФ що мало місце 02.05.2025

Відповідач вказує, що для нього наслідками вказаного обстрілу стало пошкодження та втрата майна - виробничого обладнання і тканин, що знаходилися у приміщеннях нежитлової будівлі які відповідач використовував у виробничому процесі та в яку влучив ворожий повітряний засіб ураження, при цьому конструкції будівлі також зазнали пошкоджень. Зазначене в свою чергу призвело до вимушеного просторою виробництва, який тривав з 03 травня 2025 року до 16 червня 2025 року включно, та протягом якого відповідач не мав можливості, за незалежалих від його волі причин і обставин, виробляти продукцію та, відповідно здійснювати її постачання позивачу.

Відповідач зазначає, що з цього приводу 17.06.2025 він отримав сертифікат торгово-промислової палати, яким остання засвідчила настання конкретних форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили) що унеможливило належне виконання відповідачем умов поставки товару визначених договором № 29-25 від 17.02.2025 року. Відповідач зазначає, що даний сертифікат 30.06.2025 він направив позивачу, та таким чином виконав вимоги розділу Х договору № 29-25 від 17.02.2025. В подальшому ж, після виходу з вимушеного простою відповідач в повному обсязі виконав умови договору щодо поставки позивачу обумовленого договором товару.

За таких обставин, відповідач вважає наявними підстави для звільнення його від відповідальності у вигляді сплати штрафу та пені за прострочення поставки товару з огляду на наявність форс-мажорних обставин.

Також відповідач зазначає про помилковість здійсненого позивачем розрахунку штрафних санкцій.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 29512/25 від 17.12.25) в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відповіді на відзив, та наполягає на задоволенні заявленого позову.

Зокрема позивач вказує, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

В даному ж випадку, на погляд позивача, відповідач не довів факт наявності форс-мажорних обставин.

З цього приводу позивач вказує, що спірний Договір був укладений вже під час дії воєнного стану на території України, тобто за умов усвідомлення Сторонами відповідних ризиків. При цьому, відповідач, подаючи свою тендерну пропозицію у процедурі закупівлі через електронну систему «Prozorro» підтвердив свою здатність та готовність належним чином виконати договірні зобов`язання у встановлені Договором строки, що свідчить про прийняття відповідачем на себе всіх ризиків та виключає можливість подальшого посилання на загальні обставини воєнного стану як на підставу звільнення від відповідальності. Водночас, пунктом 10.5. договору визначено, що військова агресія російської федерації проти України, відсутність електропостачання не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього договору.

Позивач також звертає увагу суду, що у період з 17.02.2025 (станом на дату укладення Договору) по 02.05.2025 (станом на дату виникнення у відповідача форс-мажорних обставин), відповідач мав можливість виготовити певну кількість товару, який є предметом цього договору, та, відповідно, здійснити поставку принаймні частини такого товару у визначений графіком постачання строк. Тим більше, пунктом 5.1. Договору передбачено, що допускається дострокова поставка товару за погодженням Сторін.

Також позивач зазначає про обґрунтованість та правомірність здійсненого ним розрахунку штрафних санкцій.

Відповідач надав суду заперечення (вх. № 29926/25 від 22.12.25) в яких спростовує доводи позивача та просить суд відмовити в задоволенні позову. На думку відповідача, відповідь на відзив не містить конкретних аргументів та доводів на спростування викладених відповідачем у відзиві доводів, обставин та розрахунків.

Відповідач вказує, що теза позивача про те що відповідач мав можливість здійснити поставку є оціночним та нічим не обґрунтованим судженням. На думку відповідача, позивач хибно та безпідставно трактує можливість дострокової поставки, яка передбачена умовами договору, як обов`язок відповідача.

Відповідач зазначає, що він заявив про наявність форс-мажору не у зв`язку із фактом введення воєнного стану в Україні, як помилково вважає позивач, а внаслідок конкретної події, яка не залежала від його волі - влучення конкретного повітряного засобу ураження у конкретні промислові приміщення відповідача, що призвело до пошкоджень промислового обладнання та тканини, які там знаходились.

Також відповідач наполягає на необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2025 закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2026.

В судовому засіданні 21.01.2026 оголошено перерву до 02.02.2026 та надано сторонам можливість надати суду письмові пояснення щодо окремих питань, які виникли в процесі розгляду справи та які мають істотне значення для її вирішення.

Відповідач надав суду письмові пояснення (вх. № 2249/26 від 28.01.26) в яких вказує про обставини звернення до Вінницького регіонального відділення ТПП з приводу засвідчення форс-мажорних обставин.

На судове засідання 11.10.2021 прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує вимоги, викладені у позовній заяві та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 17.02.2025 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, (далі спільно Сторони) укладено договір №29-25 про закупівлю костюму маскувального зимового (тип 2) (далі Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що Постачальник зобов`язується у 2025 році поставити Товароодержувачу Костюм маскувальний зимовий (тип 2), код ДК 021:2015-35810000-5 «Індивідуальне обмундирування», асортимент, кількість, ціна, інформація та технічна документація наведені в Специфікації (Додаток 1) та Технічному описі (Додаток 2) до цього Договору (далі Товар), а Покупець прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки Товару згідно зі Специфікацією (Додаток 1).

Загальна вартість по Договору становить 21 045 600,00 грн (двадцять один мільйон сорок п`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок), у т. ч. ПДВ 20% 3 507 600,00 грн (три мільйони п`ятсот сім тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Термін дії Договору до 31.12.2025 (пункт 12.1. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що строк поставки визначається Графіком постачання (Додаток 4). Допускається дострокова поставка Товару за погодженням Сторонами.

Відповідно до підпунктів 6.2.1. та 6.2.2. Договору, Покупець має право вимагати від Постачальника поставки якісного Товару в кількості і строк, передбачений цим Договором, та належного виконання його обов`язків.

Відповідно до пункту 8.3. Договору, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.

Відповідно до п. 10.1. договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Обставини, які існували до підписання цього Договору і про які Сторони знали або повинні були знати на момент підписання Договору, не визнаються обставинами непереборної сили і не звільняють Сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 10.5 договору також передбачено, що військова агресія російської федерації проти України, відсутність електропостачання не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього Договору.

Відповідно до підпункту 6.3.1. Договору, Постачальник зобов`язаний постачати Товар в кількості, строк та на умовах даного Договору. Так, відповідно до Графіка постачання (Додаток 4), Постачальник був зобов`язаний здійснити поставку Товару у кількості 15 000 комплектів до військової частин Державної прикордонної служби України у травні 5000 комплектів, у червні 5000 комплектів, у липні 5000 комплектів.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки товару в строк, передбачений його умовами. Поставка товару здійснювалася відповідачем наступним чином:

- за травень 2025 року:

1000 комплектів 07.07.2025 (акт приймання-передавання товарів №25 від 05.07.2025, видаткова накладна №25 від 05.07.2025, платіжна інструкція №2156 від 07.08.2025);

3000 комплектів 31.07.2025 (акт приймання-передавання товарів №34 від 30.07.2025, видаткова накладна №34 від 30.07.2025, платіжна інструкція №2186 від 07.08.2025);

1000 комплектів 29.08.2025 (акт приймання-передавання товарів №49 від 29.08.2025, видаткова накладна №49 від 29.08.2025, платіжна інструкція №2990 від 15.09.2025);

- за червень 2025 року:

5000 комплектів 29.08.2025 (акт приймання-передавання товарів №49 від 29.08.2025, видаткова накладна №49 від 29.08.2025, платіжна інструкція №2990 від 15.09.2025);

- за липень 2025 року:

5000 комплектів - 30.09.2025 (акт приймання-передавання товарів № 55 від 30.09.2025, видаткова накладна №55 від 30.09.2025, платіжна інструкція № 3251 від 02.10.2025).

За порушення строків поставки Товарів, відповідно до пункту 8.3. Договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено, за кожний день такого прострочення.

З підрахунками позивача, пеня за порушення строків поставки Товарів у травні 2025 року становить 427927,20 грн. Розрахунок здійснювався за наступною формулою:

1403,04 грн х 1000 к-тів х 36 днів х 0,1% = 50 509,44 грн.

1403,04 грн х 3000 к-тів х 60 днів х 0,1% = 252 547,20 грн.

1403,04 грн х 1000 к-тів х 89 днів х 0,1% = 124 870,56 грн.

Пеня за порушення строків поставки Товарів у червні 2025 року становить 413 896,80 грн. Розрахунок здійснювався за наступною формулою:

1403,04 грн х 5000 к-тів х 59 днів х 0,1% = 413 896,80 грн.

Пеня за порушення строків поставки Товарів у липні 2025 року становить 420 912,00 грн. Розрахунок здійснювався за наступною формулою:

1403,04 грн х 5000 к-тів х 60 днів х 0,1% = 420 912,00 грн.

Отже, за порушення строків поставки Товарів, у відповідності до пункту 8.3. Договору, позивачем нараховано відповідачу пеню 0,1% у розмірі 1 262 736,00 грн (427 927,20 грн + 413 896,80 грн + 420 912,00 грн).

Разом з тим, за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів, позивачем також нараховано відповідачу штраф у розмірі 7% вартості товарів, поставку яких прострочено.

За підрахунками позивача, штраф за порушення строків поставки Товарів понад 30 днів становить 1 473 192,00 грн. Розрахунок здійснювався за наступною формулою:

1403,04 грн х 1000 к-тів х 7% = 98212,80 грн.

1403,04 грн х 3000 к-тів х 7% = 294638,40 грн.

1403,04 грн х 1000 к-тів х 7% = 98 212,80 грн.

1403,04 грн х 5000 к-тів х 7% = 491064,00 грн.

1403,04 грн х 5000 к-тів х 7% = 491064,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до Відповідача (листи від 01.07.2025 №06.1/5994-25-Вих, від 21.08.2025 №06.1/7620-25-Вих, від 10.09.2025 № 06.1/8213-25- Вих) щодо виконання умов Договору. Однак, як стверджує позивач, належного реагування з боку відповідача не було.

Разом з тим, 07.10.2025 позивачем на адресу відповідача направлено лист № 06.1/9026-25-Вих з вимогою до 06.11.2025 сплатити штрафні санкції (штраф, пеню) за Договором.

За твердженням позивача, зазначений лист залишилась без реагування з боку відповідача.

Разом з тим, відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи що прострочення виконання зобов`язань за договором мало місце в зв`язку з наявністю обставин непереборної сили, що з урахуванням вимог п. 10.1. договору та ст. 617 ЦК України є підставами для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань.

Як свідчать матеріали справи, 16 травня 2025 року, відповідач листом вих. № 16/05-02 повідомив позивача про виникнення обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливлювали належне виконання умов договору (дотримання строків поставки), та надав позивачу копію звернення до торгово-промислової палати.

Вказане повідомлення було обумовлено тим, що пізно ввечері 02 травня 2025 року війська РФ здійснили чергову масовану атаку на м. Харків повітряними засобами ураження. Для відповідача наслідками вказаного обстрілу стало пошкодження та втрата майна - виробничого обладнання і тканин, що знаходилися у приміщеннях його нежитлової будівлі у м. Харкові, які відповідач використовував у виробничому процесі та в яку тієї ночі влучив ворожий повітряний засіб ураження. Конструкції будівлі також зазнали пошкоджень.

Як свідчать матеріали справи, з цього приводу уповноваженими особами підприємства відповідача 03.05.2025 складено Акт обстеження № 1 будівлі та виробничого обладнання внаслідок ворожого обстрілу 02.05.2025, яким зафіксовано факт пошкодження виробничих будівель, виробничого обладнання і тканин, що знаходилися у приміщенні.

Щодо наведеного відповідач звернувся до органів Національної Поліції України з відповідною заявою від 09.06.2025.

З приводу масованого обстрілу м. Харкова 02 травня 2025 року Слідчим відділом УСБУ у Харківській області зареєстровано кримінальне провадження № 0000467 за ст. 438 ч. 1 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Постановою слідчого УСБУ у Харківській області від 03.07.2025 визнано підприємство відповідача потерпілим у кримінальному провадженні № 0000467.

Разом з тим, як стверджує відповідач, пошкодження будівлі та майна, яке мало безпосереднє відношення до процесу виробництва, та незворотні матеріальні втрати, стали для відповідача сукупністю причин вимушеного простою виробництва, який тривав з 03 травня 2025 року до 16 червня 2025 року включно. При цьому відповідач вказує, що у період простою він не мав можливості, за не залежних від його волі причин і обставин, виробляти продукцію та, відповідно, здійснювати її постачання позивачу.

З цього приводу суд констатує, що Наказом директора підприємства відповідача від 02.05.2025 до моменту відновлення виробничого майна оголошено простій в роботі цеху, цехів зі спеціальним обладнанням та швейних цехів починаючи з 02.05.2025.

В подальшому, згідно з Актом введення в експлуатацію після ремонту виробничого майна від 16.06.2025 уповноваженими особами підприємства відповідача зафіксовано факт введення в експлуатацію виробничого обладнання підприємства, яке було пошкоджено 02.05.2025 в результаті обстрілу.

Наказом директора підприємства відповідача від 16.06.2025 завершено оголошений 02.05.2025 простій в роботі цеху, цехів зі спеціальним обладнанням та швейних цехів.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Сертифікатом Вінницької торгово-промислової палати № 0500-25-1098 від 26.06.2025 остання засвідчила настання конкретних форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили) - обстрілів 02.05.2025 року збройними силами РФ міста Харкова, влучання ворожих засобів повітряного ураження в житлові та нежитлові будівлі, які спричинили пошкодження конструкцій будівлі, виробничого обладнання та матеріалів, які використовувалися відповідачем, що унеможливило належне виконання останнім умов поставки товару визначених договором № 29-25 від 17.02.2025 року.

Після отримання зазначеного сертифікату від Вінницької ТПП, відповідач 30.06.2025 року направив зазначений сертифікат позивачу листом за вих. № 30-06.

Таким чином, як зазначає відповідач, він виконав вимоги розділу Х договору № 29-25 від 17.02.2025 щодо порядку повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили які унеможливили виконання умов договору № 29-25 від 17.02.2025 року щодо поставки товару в передбачений даним договором строк.

У відповідь на отриману від відповідача інформацію та її документальне підтвердження, 01 липня 2025 року позивач направив відповідачу два листа:

- № 06.1/5987-25-Вих, яким повідомив відповідача про розгляд листа від 30.06.2025 року № 30-06 (надісланий сертифікат ТПП) та вимагав від відповідача негайного виконання взятих на себе зобов`язань, згідно з укладеним Договором.

- № 06.1/5994-25-Вих, в якому вимагав негайного виконання взятих на себе зобов`язань, згідно з укладеним Договором, та надання на адресу позивача до 04.07.2025 гарантійного листа з графіком постачання товару.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, відповідач до 30.09.2025 в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором щодо поставки на користь позивача передбаченого договором товару у відповідній кількості.

В подальшому, як вже зазначалося, 07.10.2025 року, позивач направив відповідачу письмову вимогу № 06.1/9026-25-Вих) сплатити до 06.11.2025 року штрафні санкції (штраф, пеню) за Договором в загальній сумі 2 735 928,00 гривень.

Відповідач надав відповідь на вказану вимогу листом № 21/10-01-2025 від 21.10.2025, в якому навів свої аргументовані заперечення проти наміру позивача притягнути відповідача до цивільно-правової відповідальності та щодо невірного (через невідповідність умовам договору та обставинам) розрахунку пені і штрафу, якими була обґрунтована вимога.

Позивач повідомив про результати розгляду вищевказаного листа відповідача листом № 06.1/9569-25-Вих від 22.10.2025 року, який за змістом не відрізнявся від листа № 06.1/5987-25-Вих від 01.07.2025 року. При цьому, до вимоги виконати зобов`язання за договором (які на той час вже були виконані) додалася вимога сплатити пеню і штраф.

Відповідач направив позивачу відповідь листом вих. № 28/10-01-2025 від 28.10.2025 в якому не визнав вимоги позивача.

Обставини щодо стягнення з відповідача нарахованих штрафу та пені стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору станови умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутні таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до пункту 8.3. укладеного між сторонами Договору, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.

Відповідно до підпункту 6.3.1. Договору, Постачальник зобов`язаний постачати Товар в кількості, строк та на умовах даного Договору. Так, відповідно до Графіка постачання (Додаток 4), Постачальник був зобов`язаний здійснити поставку Товару у кількості 15 000 комплектів до військової частин Державної прикордонної служби України у травні 5000 комплектів, у червні 5000 комплектів, у липні 5000 комплектів.

В даному випадку матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо поставки на користь позивача товарів в строк передбачений умовами договору. Зокрема, остаточно зобов`язання з поставки відповідачем було виконано лише 30.09.2025

З урахуванням вимог п. 8.3. договору прострочення поставки товару є підставами для нарахування штрафу та пені.

Однак, на підставі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Таким чином, Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (п.38 постанови ВС від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).

Частиною 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» також передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати.

Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21.

Разом з тим, сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставини форс-мажору мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21.

В даному випадку, як вже зазначалося, пунктом 10.1. укладеного між сторонами договору, також передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Обставини, які існували до підписання цього Договору і про які Сторони знали або повинні були знати на момент підписання Договору, не визнаються обставинами непереборної сили і не звільняють Сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 10.2. договору передбачено, що сторона, для якої склались обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів з дати їх настання письмово в порядку, передбаченому п. 13.2. цього Договору, інформувати іншу Сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така Сторона зобов`язана надати іншій Стороні копію звернення до Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати. Сторона для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) зобов`язана надати впродовж 30 (тридцяти) днів з дня такого повідомлення іншої Сторони сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою регіональною торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умови застосовуються Стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.

Згідно з п. 10.3. договору, неповідомлення/несвоєчасне повідомлення Стороною, для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу Сторону про їх настання або припинення веде до втрати права Сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 10.5. договору, Військова агресія російської федерації проти України, відсутність електропостачання не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього Договору.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, протягом часу коли відповідач мав виконати власні зобов`язання за договором щодо поставки позивачу товару в відповідній кількості сталися обставини непереборної сили, а саме, пошкодження та втрата майна - виробничого обладнання і тканин, що знаходилися у приміщеннях його нежитлової будівлі у м. Харкові в результаті масованого обстрілу м. Харкова військами РФ 02.05.2025.

Про зазначені обставини свідчать надані відповідачем докази, а саме:

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації Слідчим відділом УСБУ у Харківській області кримінального провадження № 0000467 за ст. 438 ч. 1 КК України з приводу масованого обстрілу м. Харкова 02 травня 2025 року, в якому також зазначено про пошкодження в результаті обстрілу приміщень, що знаходиться за адресою ведення господарської діяльності відповідачем;

- Постанова слідчого УСБУ у Харківській області від 03.07.2025 якою визнано підприємство відповідача потерпілим у кримінальному провадженні № 0000467;

- Акт обстеження № 1 будівлі та виробничого обладнання внаслідок ворожого обстрілу 02.05.2025, яким зафіксовано факт пошкодження виробничих будівель, виробничого обладнання і тканин, що знаходилися у приміщенні;

- Наказ директора підприємства відповідача від 02.05.2025 яким оголошено простій в роботі цеху, цехів зі спеціальним обладнанням та швейних цехів починаючи з 02.05.2025 до моменту відновлення виробничого майна оголошено простій;

- Акт введення в експлуатацію після ремонту виробничого майна від 16.06.2025 яким уповноваженими особами підприємства відповідача зафіксовано факт введення в експлуатацію виробничого обладнання підприємства, яке було пошкоджено 02.05.2025 в результаті обстрілу;

- Наказ директора підприємства відповідача від 16.06.2025 про завершення оголошеного 02.05.2025 простою в роботі цеху, цехів зі спеціальним обладнанням та швейних цехів.

- Сертифікат Вінницької торгово-промислової палати № 0500-25-1098 від 26.06.2025 яким остання засвідчила настання конкретних форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили) - обстрілів 02.05.2025 року збройними силами РФ міста Харкова, влучання ворожих засобів повітряного ураження в житлові та нежитлові будівлі, які спричинили пошкодження конструкцій будівлі, виробничого обладнання та матеріалів, які використовувалися відповідачем, що унеможливило належне виконання останнім умов поставки товару визначених договором № 29-25 від 17.02.2025 року.

Суд вважає обставини щодо обстрілу з боку військ РФ повітряними засобами ураження виробничого приміщення відповідача 02.05.2025 надзвичайними та невідворотними, оскільки їх настання не очікувалося та не могло бути передбачене сторонами договору при звичайному перебігу справ, при цьому цим обставинами відповідач жодним чином не запобігти та не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.

При цьому суд критично ставиться до посилань позивача на те, що згідно з умовами договору відповідач не був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за договором достроково, тобто до обстрілу його виробничого приміщення відповідача 02.05.2025.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто, строк виконання зобов`язання це визначений договором, законом або актами цивільного законодавства період чи момент, коли боржник повинен виконати свій обов`язок перед кредитором.

В даному випадку, відповідно до Графіка постачання (Додаток 4 до договору), відповідач був зобов`язаний здійснити поставку Товару у кількості 15 000 комплектів до військової частин Державної прикордонної служби України у травні 5000 комплектів, у червні 5000 комплектів, у липні 5000 комплектів.

Таким чином, виконання зобов`язання з поставки товару протягом всього визначеного договором проміжку часу є правом відповідача.

До того ж, як слушно зазначає відповідач, зокрема у запереченнях, збірка готових виробів - одягу, є майже заключною стадією перед передачею їх покупцю. Однак, від моменту укладення договору до здійснення поставки існують етапи, до складу яких входить не тільки технологічний процес виробництва одягу (сам по собі складний та багатоетапний), а ще вибір і придбання матеріалів та фурнітури відповідної якості, адаптація обладнання та його налагодження у відповідності до технологічного процесу та інші організаційні фактори, які потребують часу та задіяння певних ресурсів, в тому разі матеріальних (постачальник не отримує за умовами договору авансів або передплат, таким чином, весь тягар пов`язаний із придбанням, транспортуванням, зберіганням та виробничими витратами, він несе одноособово).

Так само критично суд ставиться до посилань позивача на те, що обстріл виробничих приміщень відповідача не є обставиною непереборної сили, оскільки згідно з п. 10.5. договору, Військова агресія російської федерації проти України, відсутність електропостачання не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього Договору.

По-перше, положення зазначеного пункту договору не спростовують право на звільнення сторони договору (в даному випадку відповідача) від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у випадку настання обставин непереборної сили, про що йдеться в п. 10.1 договору та ст. 617 ЦК України.

До того, ж відповідачем не зроблено заяву про форс-мажор у зв`язку із фактом введення воєнного стану в Україні, як помилково вважає позивач. Відповідач заявив про наявність форс-мажору внаслідок конкретної події, яка не залежала від його волі - влучення конкретного повітряного засобу ураження виробниче приміщення відповідача, що призвело до пошкоджень промислового обладнання та тканини, які там знаходились, та зумовило неможливість виконання зобов`язань в передбачений договором строк.

По-друге, згідно з визначенням яке містить ст. 1 Законом України «Про оборону», збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій:

вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;

напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;

засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;

дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті;

застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів;

Наслідки збройної агресії РФ проти України охоплюють величезні людські втрати, масштабні руйнування інфраструктури (житло, промисловість), глибоку економічну кризу, та багато іншого.

Таким чином, в розумінні наведеного вище положення чинного законодавства саму по собі збройну агресію не слід ототожнювати з її безпосередніми наслідками, в т. ч. у вигляді руйнувань цивільної інфраструктури в результаті ведення бойових дій (що в даному випадку заявлено відповідачем як форс-мажор).

Однак, п. 10.5. договору передбачено що саме військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього Договору.

Зазначене в свою чергу також свідчить про безпідставність посилань позивача на вказаний пункт договору як на підставу відсутності у відповідача обставин непереборної сили.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, відповідачем дотримано вимоги п. 10.2 договору щодо порядку повідомлення позивача про наявність обставин непереборної сили, а саме, листом вих. № 16/05-02 від 16 травня 2025 року відповідач повідомив позивача про виникнення обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливлювали належне виконання умов договору (дотримання строків поставки), та надав позивачу копію звернення до торгово-промислової палати.

В подальшому, після отримання від Вінницької торгово-промислової палати Сертифікату № 0500-25-1098 від 26.06.2025 відповідач невідкладно листом за вих. № 30-06 від 30.06.2025 року направив зазначений сертифікат позивачу.

З огляду на викладене вище, суд констатує доведеність відповідачем належними та допустимими, як наявність обставин непереборної сили, що пов`язані з обстрілом його виробничих приміщень військами РФ 02.05.2025, так і того, що ці обставини в подальшому призвели до неможливості виконання відповідачем власних договірних зобов`язань в передбачений договором строк.

В подальшому ж, як свідчать матеріали справи, після усунення наслідків обстрілу виробничих приміщень відповідач свої договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару виконав в повному обсязі.

З огляду викладене, та з урахуванням вимог ст. 617 ЦК України та п. 10.1 10.2 укладеного між сторонами договору, відповідач підлягає звільненню від відповідальності за порушення договірних зобов`язань щодо строків поставки товару.

Зазначене в свою чергу зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за допущені порушення договірних зобов`язань.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд керується положеннями ст. ст. 123, 129 ГПК України, та за результатами розгляду справи покладає такі витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "10" лютого 2026 р.

СуддяО.І. Байбак