ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

13.02.2026м. Дніпро№ 904/9932/16 (904/411/26)

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Суховаров А.В., розглянувши заяву:

заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

боржник: Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" (51938, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 179, ідентифікаційний номер юридичної особи 31980517)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 02.01.2026 надійшла заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу про стягнення з Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" (51938, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 179, ідентифікаційний номер юридичної особи 31980517) заборгованості по заробітній платі у розмірі 81 577, 80 грн.

За результатом дослідження вищевказаної заяви, господарський суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Таким чином, ОСОБА_1 не може бути заявником у наказному провадженні, оскільки не є фізичною особою - підприємцем.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на викладене, суд відмовляє у видачі судового наказу, оскільки заява подана особою, яка не може бути заявником.

Крім того, в обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає про порушення Приватним акціонерним товариством "Дніпровський завод мінеральних добрив" зобов`язань в частині повної та своєчасної виплати заробітної плати, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 70 760, 03 грн.

Між тим, приписами частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частина 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України встановляє вимоги до такої заяви. Так, згідно з пунктами 4 та 5 вказаної частини, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частина 3 вказаної статті встановлює вимоги до обов`язкового складу додатків до заяви. Так, відповідно до пунктів 3 та 4 вказано частини, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу наведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на виникнення або порушення його права грошової вимоги.

Всупереч викладеному, до матеріалів заяви не додано укладений з боржником договір.

Відповідно до пунктів 3 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Господарський суд зазначає, що заявник не обмежений у правах щодо захисту своїх прав та інтересів шляхом звернення до господарського суду з відповідною позовною заявою в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (51938, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 179, ідентифікаційний номер юридичної особи 31980517).

За змістом частини 2 статті 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

У зв`язку зі стабілізаційними відключеннями електроенергії в Господарському суді Дніпропетровської області, ухвалу складено 13.02.2026.

Керуючись статтями 147, 148, 152, 154, 234, 235, 255 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (51938, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 179, ідентифікаційний номер юридичної особи 31980517) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованості по заробітній платі у розмірі 81 577, 80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 13.02.2026.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.В. Суховаров