ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа№ 910/10482/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Комунального некомерційного підприємства "Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги "ПСИХІАТРІЯ" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 (повний текст складено 09.10.2025)

у справі № 910/10482/25 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги "ПСИХІАТРІЯ" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Бі Ді Груп"

про стягнення 1 021 834,41 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У серпні 2025 року Комунальне некомерційне підприємство "Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Бі Ді Груп" (далі - Товариство) 1 021 834,41 грн штрафних санкцій.

На обґрунтування заявлених вимог Підприємство посилається на порушення Товариством умов договору № 67-24-29 на виконання робіт з капітального ремонту від 22.02.2024, зокрема, невиконання Товариством робіт у встановлені договором строки.

Позиції учасників справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених до нього вимог заперечив та зазначив, що роботи, вказані в акті №4/1 приймання виконаних будівельних робіт, були виконані 26.07.2024, що підтверджується записами у Загальному журналі робіт на Об`єкті Замовника (Підприємства). Акт №4 вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №4 були складені та передані замовнику (Підприємству) 26.07.2024, оскільки вище зазначене устаткування було встановлене в т.ч. згідно з актом №4/1 приймання виконаних будівельних робіт.

Товариство зазначає, що інформація, яка міститься у Загальному журналі робіт по Об`єкту, підтверджує той факт, що виконання робіт та поставка устаткування і матеріалів за договором виконані у строк до 31.07.2024, а саме 26.07.2024.

Відповідач стверджує, що Підприємство самостійно заповнило зазначені у позовній заяві акти №4/1, №4 та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №4, встановивши дати їх подання вереснем 2024 року, що не відповідає дійсності.

Товариство також зазначило, що копії всіх документів за договором були направлені 26.07.2024 засобами поштового зв`язку та на електронну адресу Підприємства.

Відповідач вважає, що виконав свої обов`язки за договором своєчасно, проте через затримку підписання документів з боку Підприємства останнє безпідставно вимагає сплати штрафні санкції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у задоволенні позовних вимог Підприємства до Товариства про стягнення 1 021 834,41 грн штрафних санкцій відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення строків виконання робіт за договором №67-24-29 від 22.02.2024, а тому підстави застосування до Товариства штрафних санкцій за спірним договором відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025, Підприємство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Підприємства у повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного об`єктивного з`ясування всіх обставинам, які мають значення для справи.

Скаржник вважає, що не відповідає умовам законодавства України та умовам договору висновок суду про те, що згідно із Загальним журналом робіт всі роботи, матеріали та устаткування були виконані, поставлені та змонтовані підрядником ще 26.07.2024 і відповідні документи надіслані позивачу засобами поштового зв`язку того ж дня.

За доводами Підприємства, висновок суду щодо достатності відомостей з Загального журналу робіт як підтвердження належності виконання умов договору не відповідає положенням ст. 882 ЦК України та умовам договору.

Заперечуючи проти висновку суду в частині, що стосується доказів направлення Товариством Підприємству актів засобами поштового зв`язку, скаржник зазначає, що надані Товариством докази підтверджують лише можливий факт відправлення, а не факт вручення кореспонденції.

Апелянт зауважує, що суд обмежився оцінкою лише факту відправлення актів засобами поштового зв`язку, не дослідивши належним чином питання їх вручення Підприємству. На думку скаржника, наявність опису вкладення підтверджує можливий факт передання кореспонденції поштовому оператору, однак не доводить, що адресат її отримав.

Скаржник вважає, що, обмежившись загальним посиланням на «недоведеність порушення строків», суд не здійснив належної оцінки поданих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, чим порушив вимоги ст. 86 ГПК України щодо обов`язку всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог Підприємства заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10482/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/10482/25.

06.11.2025 матеріали справи №910/10482/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/10482/25. Розгляд справи призначено на 10.12.2025.

Судове засідання, призначене на 10.12.2025, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 судове засідання призначено на 04.02.2026.

03.02.2026 Товариство сформувало у системі «Електронний суд» заяву, у якій просило здійснювати розгляд справи без участі його представника.

Представник Підприємства у судове засідання не з`явися, про причини неявки не повідомив. Підприємство про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином.

Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04.10.2001 у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника, відповідача та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд визнав, що розгляд справи можливо здійснити за відсутності представника позивача на підставі наявних у ній матеріалів; неявка представника позивача у судове засідання не є перешкодою для розгляду поданої ним апеляційної скарги, яка написана чітко та зрозуміло, без зміни його правової позиції.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

22.02.2024 Підприємство (замовник) та Товариство (підрядник) уклали договір №67-24-29 на виконання робіт з капітального ремонту (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт «Капітальний ремонт частини корпусу №1 (загального психіатричного відділення) КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» за адресою вул. Кирилівська, 103 в Подільському районі міста Києва. Коригування». Код за ДК: 021:2015:45450000 - 6 Інші завершальні будівельні роботи.

Відповідно до п. 1.3 договору склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною договору.

Підрядник розпочинає виконання робіт з моменту укладання договору і завершує виконання робіт до 30.04.2024 року (п. 1.4 договору).

Договірна ціна робіт є твердою і визначається на основі зведеного кошторису, який є невід`ємною частиною договору та становить 24 831 169,70 грн в т.ч. ПДВ: 4 138 528,28 грн (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 виконання зобов`язань за договором забезпечується неустойкою у формі пені. За несвоєчасне виконання робіт з вини підрядника підрядник сплачує замовнику за кожний робочий день затримки пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення виконання робіт, відповідно до п. 1.3 Договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою 10% від суми Договору.

Відповідно до п. 6.4 договору підрядник зобов`язаний, зокрема, виконати з використанням власних ресурсів, якщо інше не встановлено умовами договору та у встановлені строки роботи відповідно до проектної та кошторисної документації.

Замовник за актом передає підряднику будівельний майданчик (фронт робіт) та всю дозвільну документацію протягом 2 (двох) днів з дня підписання договору (п. 8.1 договору).

Підрядник забезпечує виконання робіт згідно з календарним планом виконання робіт та планом-графіком фінансування робіт (Додаток 3) (п. 8.3 договору).

Згідно з п. 8.4 договору підрядник повідомляє замовника про виникнення обставин, що загрожують виконанню Договору, протягом 2 (двох) днів з дня їх виникнення. Замовник протягом 2 (двох) днів з дня одержання повідомлення від підрядника надає йому відповідь щодо прийнятих рішень.

Підрядник щомісячно до 10 (десятого) числа наступного місяця повинен надавати замовнику інформацію про: хід виконання робіт, у тому числі про відхилення від графіка їх виконання (причини, заходи щодо усунення відхилення тощо); забезпечення виконання робіт матеріальними ресурсами; залучення до виконання робіт робочої сили та субпідрядників; результати здійснення контролю за якістю виконаних робіт, матеріальних ресурсів; загрозу виконанню договору з вини замовника. Обсяг інформації повинен бути достатнім для аналізу стану будівництва, виявлення наявних проблем, прийняття замовником необхідних для їх усунення заходів. Замовник має право запросити необхідну для нього інформацію позачергово (п. 8.5 Договору).

За умовами п. 8.6 договору комплект договірної документації зберігається підрядником у службовому приміщенні підрядника і надається замовнику на його прохання для користування в робочий час.

Підрядник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів після завершення виконання робіт (прийняття об`єкта) звільнити будівельний майданчик від сміття, будівельних машин та механізмів, тимчасових споруд та приміщень. Якщо підрядник не зробить цього у визначені строки, замовник має право попередити підрядника про вказане порушення, визначити необхідний строк для його усунення і у разі невжиття підрядником заходів звільнити будівельний майданчик своїми силами або із залученням третіх осіб з компенсацією витрат, понесених замовником (п. 8.7 договору).

Контроль замовника за якістю робіт, матеріалів, устаткування здійснюється згідно з нормативними вимогами.

Підрядник зобов`язаний повідомляти письмово замовника про проведення поточних перевірок та випробувань робіт, матеріалів та устаткування за 2 (два) дні до їх проведення та надати інформацію про їх результати, вжиті заходи з усунення виявлених недоліків протягом 2 (двох) днів після одержання від Замовника відповідного пункту (п. 8.8, 8.9 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3, акта приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в з відомістю ресурсів, акта вартості устаткування та акта здачі-приймання виконаних робіт, які підписуються уповноваженими представниками сторін, проміжними платежами в міру виконання робіт.

Довідка про вартість виконаних робіт за формою №КБ-3, акт приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в з відомістю ресурсів, акт вартості устаткування та акт здачі-приймання виконаних робіт оформлюються належним чином підрядником і подаються для підписання замовнику не пізніше 25-го (двадцять п`ятого) числа звітного місяця. Замовник повинен розглянути та підписати довідку та акти в порядку, встановленому ст. 48 Бюджетного кодексу України, або письмово мотивувати відмову від прийняття робіт (п. 10.2 договору).

Приймання-передача закінчених робіт (об`єктів будівництва) буде здійснюватися відповідно до нормативних актів, які регламентують прийняття закінчених об`єктів в експлуатацію (п. 11.1 договору).

Замовник перевіряє подані підрядником документи в частині фактично виконаних робіт та обсягів і підписує їх або обґрунтовує причини відмови в їх підписанні протягом п`яти робочих днів з дня одержання (п. 11.2 договору).

Згідно з п. 11.3 договору недоліки у виконаних роботах, виявлені в процесі приймання-передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва), повинні бути усунуті підрядником протягом строків, визначених комісією, що приймає об`єкт.

Відповідно до п. 11.13 договору підрядник гарантує якість закінчених робіт і змонтованих конструкцій, досягнення показників, визначених у проектно-кошторисній документації, та можливість їх експлуатації протягом гарантійного терміну.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024, а в частині виконання - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 15.1 договору).

Додатком №1 до договору сторони погодили протокол погодження договірної ціни.

Додатком №3 до договору сторони погодили календарний план виконання робіт та план-графік фінансування робіт.

26.04.2024 сторони уклали додаткову угоду №1, якою продовжили строк виконання робіт до 30.06.2024 та внесли відповідні зміни до Календарного плану виконання робіт і плану-графіку фінансування.

22.05.2024 сторони уклали додаткову угоду №2, якою виклали п. 2.2 договору у новій редакції:

Договірна ціна робіт є твердою і визначається на основі зведеного кошторису, який є невід`ємною частиною договору, та становить 24 800 490, 34 грн , в т.ч. ПДВ 4 133 415,06 грн (п. 2.2 договору).

27.06.2024 сторони уклали додаткову угоду №4 якою продовжили строк виконання робіт до 31.07.2024 та внесли відповідні зміни до Календарного плану виконання робіт і плану-графіку фінансування.

27.12.2024 сторони уклали додаткову угоду №7, якою виклали п. 2.2 договору у новій редакції, за якою договірна ціна робіт є твердою і визначається на основі зведеного кошторису, який є невід`ємною частиною договору, та становить 24 765 835,20 грн, в т.ч. ПДВ 4 127 639,21 грн (п. 2.2 договору).

26.07.2024 Товариство склало:

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на виконання робіт до договору №67-24-29 від 22.02.2024 на суму 2 418 081,52 грн, форма №КБ-3;

- акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 1 469 047,56 грн, форма №КБ-2в;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, на суму 949 033,96 грн, форма КБ-2в.

Від Товариства документи підписані Лазоренком М.П., а також скріплені печаткою Товариства.

Від Підприємства акти підписані Лепським Г.В. і також скріплені печаткою Підприємства.

Зазначені особи укладали договір від імені сторін.

26.07.2024 Товариство на електронну адресу Підприємства направило лист, у якому просило підписати та направити притмірники наступних документів: довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на виконання робіт до договору на суму 2 418 081,52 грн, форма №КБ-3; акт приймання виконання будівельних робіт на суму 1 469 047,56 грн, форма №КБ-2в, та акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт на суму 949 033,96 грн, форма КБ-2в.

Акт приймання виконаних будівельних робіт свідчить, що загальна вартість робіт та матеріалів склала 1 469 047, 56 грн.

26.07.2024 Товариство направило на адресу Підприємства (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 106) лист №247 від 26.07.2024, у якому просило підписати та повернути примірники доданих до цього листа документів: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на виконання робіт за договором на суму 2 418 081,52 грн, форма №КБ-3 (чотири екземпляри); акт приймання виконання будівельних робіт на суму 1 469 047,56 грн, форма №КБ-2в (чотири екземпляри) та акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, на суму 949 033, 96 грн, форма КБ-2в (чотири екземпляри) та підсумкову відомість ресурсів (витрати за фактом) до договору (чотири екземпляри).

Підприємство відповіді на лист Товариства не надало, про відмову від підписання наданих Товариством актів не повідомило.

13.06.2025 Підприємство направило Товариству на адресу: 01011, м. Київ, вул. П.Мирного, 1, оф. 1/16, претензію (вих. №061/29/1-01/5237) від 11.06.2025, у якій, посилаючись на прострочення Товариством виконання зобов`язання за договором на 58 днів, а саме з 01.08.2024 по 27.09.2024, вимагало сплатити 1 021 834,41 грн штрафних санкцій на підставі п. 3.1 та 12.4 договору, виходячи з розрахунку 24 800 490,34 грн х 58 днів х (2 х 13 / 366) / 100 = 1 021 834,41 грн.

Товариство відповідь на претензію не надало, штрафні санкції не сплатило.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

За визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд встановив, що укладений сторонами спору договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України).

Частиною 2 ст. 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. (висновки Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18).

Суд встановив, що у п. 1.3 договору сторони погодили, що склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною договору. Строк виконання робіт сторони визначили до 31.07.2024 (додатковою угодою №4 від 27.06.2024, якою також внесли відповідні зміни до Календарного плану виконання робіт і плану-графіку фінансування).

Умовами п. 11.1 договору сторони визначили, що приймання-передача закінчених робіт (об`єктів будівництва) буде здійснюватися відповідно до нормативних актів, які регламентують прийняття закінчених об`єктів в експлуатацію.

Пунктом 8.4.2.1 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва» передбачено, що результати операційного контролю заносяться до загального журналу робіт.

Суд встановив, що виконання робіт проводилося з урахуванням календарного графіку робіт, технологічних особливостей та характеру виконання робіт. Підрядник фіксував проведення робіт за договором в Загальному журналі робіт №1 «Капітальний ремонт частини корпусу №1 (загального психіатричного відділення) КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» за адресою: вул. Кирилівська, 103, в Подільському районі міста Києва. Коригування», як передбачено ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва». Зазначений журнал у Товариства оформлений належним чином відповідно до вимог ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва».

Згідно з п. 4.8 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва» за результатами виконаних будівельних робіт має бути оформлена виконавча документація, до якої належать, зокрема, загальний журнал робіт, акти на закриття прихованих робіт.

Товариство склало довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на виконання робіт до договору на суму 2 418 081,52 грн, форми №КБ-3; акт приймання виконання будівельних робіт на суму 1 469 047,56 грн, форма № КБ-2в; акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, на суму 949 033,96 грн, форма КБ-2в. Акти від Підприємства підписані 27.09.2024 Лепським Г.В., а також скріплені печаткою Підприємства. Від Товариства акти 27.09.024 підписані Лазоренком М.П. і також скріплені печаткою Товариства.

Суд встановив, що зазначені документи Товариство направляло Підприємству ще 26.07.2024 електронною поштою (надано скріншот скриньки електронної пошти), а також засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (надано накладну №010 від 26.07.2024 та опис вкладення у цінний лист, підписаний працівником поштового зв`язку, з відтиском календарного штемпеля АТ «Укрпошта» 26.07.2024 та штрихкодовим ідентифікатором 010). Товариство просило підписати документи та повернути їх.

Так, 26.07.2024 Товариство направило Підприємству лист №247 від 26.07.2024, у якому просило підписати та повернути примірники доданих документів: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на виконання робіт за договором на суму 2 418 081,52 грн (форма №КБ-3) (чотири екземпляри); акт приймання виконання будівельних робіт на суму 1 469 047,56 грн (форма №КБ-2в) (чотири екземпляри) та акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, на суму 949 033,96 грн (форма КБ-2в) (чотири екземпляри) та підсумкову відомість ресурсів (витрати по факту) до договору (чотири екземпляри).

Підприємство, в т.ч. у апеляційній скарзі, вважає, що надані Товариством докази направлення документів підтверджують лише можливий факт відправлення, а не факт вручення кореспонденції. Позивач зазначає, що суд першої інстанції обмежився оцінкою лише факту відправлення актів засобами поштового зв`язку, не дослідивши належним чином питання їх вручення Підприємству. Наявність опису вкладення підтверджує можливий факт передання кореспонденції поштовому оператору, однак не доводить, що адресат її отримав.

Наданий Товариством опис вкладення у цінний лист №010, який містить підпис працівника зв`язку та відбиток календарного штемпеля (26.07.2024), свідчить, що Товариство направило Підприємству документи (лист вих. № 247 від 26.07.2024 щодо направлення на підписання та повернення приірників доданих документів - 1 (один екземпляр); довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на виконання робіт до договору на суму 2 418 081,52 грн, форма № КБ-3 (чотири екземпляри); акт приймання виконання будівельних робіт на суму 1 469 047, 56 грн, форма № КБ-2в (чотири екземпляри); акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, на суму 949 033,96 грн, форма КБ-2в (чотири екземпляри); підсумкову відомість ресурсів (витрати за фактом) до договору (чотири екземпляри).

Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

Згідно з п. 17 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку.

Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Внутрішні реєстровані поштові відправлення, крім поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладень, подаються для пересилання у відкритому або закритому вигляді. У разі виникнення сумніву у працівника оператора поштового зв`язку щодо наявності у поштовому відправленні, яке подається для пересилання, заборонених для пересилання вкладень, відправник повинен подати відправлення у відкритому вигляді. У разі відмови відправника подати відправлення для пересилання у відкритому вигляді оператор відмовляє в пересиланні такого відправлення.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відправником відкритими для перевірки їх вкладення (п. 47 Правил).

Тобто, з урахуванням Правил надання послуг поштового зв`язку, працівник оператора поштового зв`язку перевірив вміст вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Опис вкладення до цінного листа, який містить необхідну інформацію для встановлення факту існування певних обставин, є належним доказом поштового відправлення (висновки Верховного Суду у постанові від 17.08.2022 у справі №910/12126/21).

Колегія суддів відзначає, що за встановлених вище обставин Підприємство виконані Товариством роботи прийняло, акти підписало (хоча датою підписання визначено 27.09.2024). Однак за текстом поданих Підприємством документів (позовна заява, відповідь на відзив, апеляційна скарга, додатки до цих заяв тощо) відсутня інформація про те, коли саме і в який спосіб Підприємство отримало від Товариства документи, які в подальшому підписало, скріпило власною печаткою, а також долучило до позовної заяви.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню в такий спосіб, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Тобто, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 ГПК України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в т.ч. у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, Верховний Суд неодноразово наголошував, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, під час розгляду цієї справи Товариство довело належними, допустимими та вірогідними доказами те, що воно в межах визначених договором строків направило Підприємству документи (перелік наведено вище) на підтвердження своєчасного завершення виконання робіт за договором. Підприємство, у свою чергу, заперечуючи проти отримання направлених Товариством документів, не надало відповідних доказів, які свідчили би про те, що воно (Підприємство) не отримало таке відправлення з підстав, що не залежали від нього.

Колегія суддів враховує, що чинне законодавство надає особі право звернутися до оператора поштового зв`язку для отримання інформації, в т. ч. щодо вручення чи невручення відправлення, а також підстав невручення, у разі, якщо таке мало місце. Отже, у цьому конкретному випадку Підприємство могло надати відповідні докази на підтвердження власних доводів, але їх не надало.

За таких підстав колегія суддів вважає, що надані Товариством докази щодо надання Підприємству документів (перелік наведено вище за текстом цієї постанови) свідчать про те, що саме 26.07.2024 Товариство склало та відправило Підприємству для підписання документи.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ст. 613 ЦК України).

Визначальним у цьому випадку є реальність господарської операції, підписання актів приймання-передачі виконаних робіт є формальною необхідністю, яка не змінює суті виконаних робіт та не може ставити під сумнів їх виконання за умови доведення реальності господарської операції іншими належними та допустимими доказами.

Верховний Суд в постанові від 21.08.2019 у справі №917/1489/18 виклав правову позицію, згідно з якою передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

За доводами Товариства, Підприємство самостійно заповнило акти №4/1, 4 та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №4, встановивши дати їх подання вереснем 2024 року, що не відповідає дійсності.

На підтвердження вартості та обсягу виконаних підрядних робіт Товариство надіслало Підприємству акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 1 469 047,56 грн без зазначення номеру та дати його підписання.

Таким чином, надані до суду документи підтверджують факт їх заповнення обома сторонами, але з різницею в датах підписання.

З огляду на умови п. 6.2 договору Підприємство було зобов`язане прийняти роботи у встановленому порядку та оплатити їх.

Надані Товариством докази у сукупності свідчать, про те, що Товариство виконало усі обумовлені договором роботи та склало відповідні документи, які направило Підприємству 26.07.2024 (зокрема, Загальний журнал робіт, докази направлення документів). Тобто, 26.07.2024 Товариство закінчило виконання робіт «Капітальний ремонт частини корпусу №1 (загального психіатричного відділення) КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» за адресою вул. Кирилівська, 103 в Подільському районі міста Києва. Коригування». Код за ДК: 021:2015:45450000 - 6 Інші завершальні будівельні роботи, які передбачені умовами Договору № 67-24-29 від 22.02.2024.

Підприємство не надало доказів, які свідчили би про протилежне та спростовували б докази, надані Товариством.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Підприємство не довело належними та допустимими доказами порушення Товариством строків виконання робіт за договором, що є обов`язковою підставою для застосування до Товариства штрафних санкцій за спірним договором. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

За таких підстав вимоги Підприємства задоволенню не підлягають.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги "ПСИХІАТРІЯ" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/10482/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/10482/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2026.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак