ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа№ 911/1185/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ»

на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 (повний текст рішення складено та підписано - 04.08.2025)

у справі № 911/1185/25 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ»

про стягнення 31938,89 грн. заборгованості, у тому числі - 26669,66 грн. пені, 3443,84 грн. 3% річних, 1825,75 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» (далі - ТОВ «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ», відповідач) про стягнення 31938,89 грн. заборгованості за договором № 3492-ПСО(ТКЕ)-17 постачання природного газу від 13.09.2022 р., у тому числі - 26669,66 грн. пені, 3443,84 грн. 3% річних, 1825,75 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 3492-ПСО(ТКЕ)-17 постачання природного газу від 13.09.2022 р., згідно з яким у період з листопада 2022 року по березень 2023 року відповідачеві було поставлено природний газ на загальну суму 988762,94 грн., який було оплачено з порушенням строку, визначеного договором, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 26669,66 грн. пені, 3443,84 грн. 3% річних, 1825,75 грн. інфляційних втрат і судові витрати покласти на відповідача.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі № 911/1185/25 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 26 669,66 грн пені, 3 443,84 грн 3% річних, 1 825,75 грн інфляційних втрат, 2 422,20 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не заперечений, розрахунки 3% річних та пені судом визнано арифметично правильними, натомість як за розрахунком суду, правильний розмір інфляційних втрат у даному випадку становить 5663,84 грн, однак позовна вимога про стягнення розміру інфляційних втрат підлягає задоволенню у сумі 1825,75 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Стосовно заявленого відповідачем у відзиві клопотання про зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені на 51% суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявленої у даній справі пені, а також зазначив, що розмір 3 % річних та інфляційних втрат не може бути зменшений судом.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі №911/1185/25 та прийняти нове рішення у справі №911/1185/25, яким зменшити розмір 3 процентів річних заявлених позивачем у розмірі 3 443,48 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 825,75 грн. та пені у розмірі 26 669,66 грн на 51%.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1185/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/1185/25.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/1185/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі № 911/1185/25 - залишено без руху, та надано строк на усунення недоліків.

03.10.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1185/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

27.10.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано наведених відповідачем підстав для зменшення штрафних санкцій на 51%, а тому просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір 3 процентів річних заявлених позивачем у розмірі 3 443,48 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1825,75 грн. та пені у розмірі 26 669 грн. 66 коп. на 51%.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, що розмір 3% річних та інфляційних нарахувань не може бути зменшеним, а відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов Договору на нього буде покладена відповідальність передбачена Договором передбачена п.7.2 Договору.

Позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

13.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» (споживач) було укладено договір № 3492-ПСО(ТКЕ)-17 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставляти споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2022 року до березень 2023 року (включно), в кількості 247,95 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: на вересень 2022 року - 0,00 тис. куб. метрів, на жовтень 2022 року - 5,85 тис. куб. метрів, на листопад 2022 року - 36,00 тис. куб. метрів, на грудень 2022 року 53,1 тис. куб. метрів, на січень 2023 року - 62,1 тис. куб. метрів, на лютий 2023 р. - 54,0 тис. куб. метрів, на березень 2023 року - 36,9 тис. куб. метрів.

Відповідно до пункту 5.1 договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов пп. 3.5.4 п. 3.5 договору.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 договору, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На виконання договору постачальник передав, а споживач отримав природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 988762,94 грн., у тому числі - від 30.11.2022 р. на суму 158942,72 грн., від 31.12.2022 р. на суму 182937,40 грн., від 31.01.2023 р. на суму 191207,54 грн., від 28.02.2023 р. на суму 201004,86 грн., від 31.03.2023 р. на суму 254670,42 грн., які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками. Факт отримання від позивача наведених обсягів природного газу відповідачем не заперечений.

Відповідачем було повністю оплачено поставлений ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» газ в сумі 988762,94 грн., що підтверджується Інформацією щодо надходження коштів на поточний рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», відкритий у АТ «Ощадбанк», від контрагента ТОВ «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» за період з 27.12.2022 до 23.01.2025.

З огляду на те, що розрахунок проводився із простроченням остаточного розрахунку, що призвело до нарахування позивачем штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних відповідно до п. 7.2 договору, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» і звернулось з даним позовом до суду.

Оцінивши доводи учасників справи та наявні у справі докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів здійснення оплати отриманого від позивача природного газу у встановлений договором строк, натомість у відзиві на позов відповідач визнав зазначені у позові періоди прострочення остаточної оплати.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не заперечений.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку пені у розмірі 26669,66 грн., нарахованої за період з 01.07.2023 р. по 27.10.2023 р. на підставі п. 7.2 договору та встановлено, що він є арифметично правильним та обґрунтованим.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3327,93 грн. 3% річних та 1825,75 грн. інфляційних втрат.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 3327,93 грн., нарахованих за період з 17.01.2023 р. по 15.01.2024 р., який, за висновком суду, є арифметично вірним та обґрунтованим.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 1825,75 грн., нарахованих: на суму заборгованості 203670,42 грн. за період з 01.06.2023 р. по 31.06.2023 р., на суму заборгованості 191740,42 грн. за період з 01.07.2023 р. по 31.07.2023 р., на суму заборгованості 182170,42 грн. за період з 01.08.2023 р. по 31.08.2023 р., на суму заборгованості 159770,42 грн. за період з 01.09.2023 р. по 30.09.2023 р., на суму заборгованості 153770,42 грн. за період з 01.10.2023 р. по 31.12.2023 р., на суму заборгованості 126234,03 грн. за період з 01.01.2024 р. по 31.01.2024 р.

Слід зазначити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19.

За розрахунком суду першої інстанції, розмір інфляційних втрат у даному випадку становить 5663,84 грн., з яких: 1553,36 грн., нарахованих на суму заборгованості 194170,42 грн. за період з 01.06.2023 р. по 30.06.2023 р., 379,02 грн., нарахованих на суму заборгованості 183170,42 грн. за період з 01.07.2023 р. по 31.07.2023 р., 341,93 грн., нарахованих на суму заборгованості 175170,42 грн. за період з 01.08.2023 р. по 31.08.2023 р., 307,97 грн., нарахованих на суму заборгованості 157770,42 грн. за період з 01.09.2023 р. по 30.09.2023 р., 3081,56 грн., нарахованих на суму заборгованості 153770,42 грн. за період з 01.10.2023 р. по 31.12.2023 р.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відтак, позовна вимога про стягнення розміру інфляційних втрат за висновком суду першої інстанції підлягає задоволенню у сумі 1825,75 грн., в межах заявлених позовних вимог.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; посилання на норми права

Відповідач просив суд зменшити розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені на 51%.

Суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені, з чим не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скарги у відповідній частині.

Колегія суддів, оцінивши обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача з наступних підстав.

Згідно із ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Поряд з цим, як зазначалося вище, згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 р. у справі № 520/17342/18, від 13.11.2019 р. у справі № 922/3095/18, від 13.03.2020 р. у справі № 902/417/18).

Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18).

Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, 3 % річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема, неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, а їх розмір, заявлений до стягнення, не може бути зменшений судом на підставі приписів ст. 551 Цивільного кодексу України.

Стосовно зменшення розміру пені.

У чинному законодавстві України загалом не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі - вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, котрі водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України (наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.05.2024 р. у справі № 916/2779/23, від 11.07.2023 р. у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 р. у справі № 910/8725/22).

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач зазначає, що у нього наявна дебіторська заборгованість населення за надані послуги з теплопостачання у розмірі 808058,51 грн. При цьому, оскільки товариство здійснює постачання теплової енергії населенню, то фінансова спроможність оплати поставленого позивачем природного газу напряму залежить від своєчасності сплати населенням вартості теплової енергії.

Окрім цього, відповідач посилається на те, що протягом лютого-березня 2022 року місто Ірпінь перебувало в окупації російськими військами. В зв`язку із військовими діями, значна кількість населення виїхала і протягом опалювального сезону 2022- 2023 рр. не проживала або тільки починала повертатися до свого місця проживання. До того ж, в період з жовтня 2022 року відбувались ракетні атаки російської федерації, що призвело до знеструмлення, тривалої відсутності електроенергії та теплової енергії. Відсутність електроенергії унеможливлювала значний час виробництво теплової енергії, що впливало на фінансову можливість населення сплачувати вартість теплової енергії.

Таким чином, відповідач вказує на те, що через вищезазначені загальновідомі обставини та заборгованість населення перед товариством, ТОВ «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» з поважних причин не мало можливості виконати свій обов`язок зі сплати постачальнику вартості природного газу у травні 2023 року. На думку відповідача, вказані обставини є поважними та об`єктивними, а тому повинні прийматися судом до уваги для зменшення на 51% нарахованої пені у розмірі 26669,66 грн.

Заперечуючи проти клопотання відповідача про зменшення пені на 51%, позивач наголошує на тому, що відповідач був обізнаний з умовами договору та строками оплати, і при цьому не здійснював оплату протягом тривалого проміжку часу, а також просив врахувати, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, та наголошував на тому, що за порушення господарського зобов`язання боржник не звільняється від відповідальності.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 р. у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 р. у справі № 913/20/21, від 14.06.2022 р. у справі № 922/2394/21).

При цьому, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП.

Суд констатує, що будь-яких доказів на підтвердження обставин та доводів клопотання відповідача про зменшення пені матеріали справи не містять.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням установлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 р. у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19, від 27.02.2024 р. у справі № 911/858/22).

Суд першої інстанції, оцінивши надані до справи докази, доводи сторін справи, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів сторін, дійшов висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено наявності виняткових обставин для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

З наведеним висновком погоджується також і судова колегія апеляційного господарського суду, враховуючи при цьому, що несвоєчасність здійснення оплати контрагентами перешкоджає виконанню покладених на позивача обов`язків, погіршує фінансове становище останнього, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Крім того, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження збитковості підприємства чи відсутності в нього коштів на рахунках, майна тощо, які можуть бути враховані судом для зменшення розміру пені.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявленої у даній справі пені.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а також з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру заявлених пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ

5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином оцінено підстави, на які посилався відповідач як на підстави для зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та встановлено необґрунтованість доводів відповідача щодо зменшення розміру пені та відсутність підстав для зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань, а тому апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи, наведені скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі № 911/1185/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі № 911/1185/25 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬТЕПЛОПОСТАЧ» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі № 911/1185/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2025 у справі № 911/1185/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко