СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/3238/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Демідова П.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. 2518 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Бураковою А.М. (повне рішення складено 06.11.2025) у справі № 922/3238/25

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна", м. Харків,

про стягнення 624802,62 грн,

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 624802,62 грн за використання земельної ділянки по вул. Великій Панасівській, 108 у м. Харкові з кадастровим номером :02:003:0034 за період з 01.01.2020 по 28.01.2021. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у сумі 9372,04 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, установивши, що користування земельною ділянкою ТОВ Компанія Альянс-Україна без укладеного договору оренди землі було зумовлене метою забезпечення породження учасниками правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, тобто укладення договору купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки, який в подальшому був укладений, прийшов до висновку, що спірне майно (земельна ділянка) не може вважатися набутим чи збереженим відповідачем без достатніх правових підстав, а тому підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України відсутні.

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам у даній справі суд першої інстанції посилається на висновки щодо застосування ст. 1212 ЦК України, які містяться у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 922/3507/20 та від 15.10.2019 у справі №922/1379/18.

У зв`язку із наведеним вище, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на поведінку сторін в межах правовідносин, пов`язаних з подальшим відчуженням земельної ділянки, ініціювання процесу купівлі-продажу спірної земельної ділянки та пов`язані з цим активні дії сторін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 28.11.2025 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від Харківської міської ради надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі № 922/3238/25 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 624802,62 грн за використання земельної ділянки по вул. Великій Панасівській, 108 у м. Харкові з кадастровим номером :02:003:0034 за період з 01.01.2020 по 28.01.2021. Також скаржник просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги Харківська міська рада вказує про таке:

- до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права власності на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Під час ухвалення судового рішення Господарським судом Харківської області не враховано висновків щодо застосування норм статей 1212, 1214 ЦК України та статей 120, 125 ЗК України в подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20;

- суд першої інстанції помилкового посилається на те, що оскільки відповідач діяв належним чином щодо укладання договору купівлі продажу земельної ділянки, то Харківська міська рада могла би розраховувати тільки на суму земельного податку, що підлягає сплаті, а не на суму орендної плати, позаяк процес оформлення права власності на спірну земельну, за умов відсутності укладення договору купівлі-продажу стосовно неї, не свідчить про виникнення між позивачем та відповідачем права власності/користування землею. Процедура оформлення викупу земельної ділянки та укладення у подальшому договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки відбувається у той період, коли ТОВ "Компанія «Альянс-Україна" повинно було сплачувати плату за землю за її користування за період до оформлення права власності на цю земельну ділянку. Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на правову позиція, викладену в постановах Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19.

- обмежившись посиланням на необґрунтоване тривале (в період з жовтня 2020 року по січень 2021 року) зволікання Харківської міської ради зі вчиненням дій з виконання своїх обов`язків щодо подальшого оформлення відчуження спірної земельної ділянки, суд помилково не врахував викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 висновок про те, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має жодного значення, а важливим є саме факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, оскільки положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Крім того, позивач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, відповідно до яких вказує, що при врегулюванні спору у межах кондикційних правовідносин не мають значення та не підлягають встановленню обставини в якому саме порядку землекористувач має намір/оформив у подальшому право користування земельною ділянкою, яким чином триває/тривала процедура оформлення та наявність вини учасників кондиційних правовідносин.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. 2518 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25 залишено без руху. Встановлено Харківській міській раді десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги, а саме, надання доказів сплати судового збору. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 ГПК України.

15.12.2025 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від заявника апеляційної скарги надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. № 14386), до якої додані докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25 у сумі 11246,44 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 поновлено Харківській міській раді пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради (вх. 2518 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25; зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25; призначено справу до розгляду на "28" січня 2026 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3238/25.

25.12.2025 матеріали справи №922/3238/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

06.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення; рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25 - залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- судом першої інстанції вірно встановлено та враховано при розгляді даної справи , що відповідач з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна сплачував в дохід держави земельний податок, з 2019 році здійснював усі необхідні дії пов`язані із вчасним виконанням процедури викупу земельної ділянки, а те, що договір купівлі-продажу було підписано фактично через п`ять місяців після ухвалення органом місцевого самоврядування рішення щодо оформлення договору та перерахування коштів за земельну ділянку, жодним чином не залежало від волі покупця. В свою чергу, наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що здійснені протягом 2019-2021 років дії уповноважених осіб Харківської міської ради, зокрема: ухвалення рішення про надання згоди на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки по вул. Великій Панасівській, 108 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Б-3, В-3, прийняття рішення про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки та укладення договору про внесення авансового внеску в рахунок оплати земельної ділянки, ухвалення рішення про оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки та як наслідок підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки - достеменно підтверджують, що Харківська міська рада, отримавши усі необхідні документи для викупу земельної ділянки ще в 2020 році мала намір отримати дохід саме від продажу цієї земельної ділянки, а не від надання її в орендне користування відповідачу;

- згідно правової позиції Верховного Суду з розгляду аналогічних справ визначено, що якщо судами буде встановлено, що покупець в межах правовідносин, пов`язаних з відчуженням земельної ділянки комунальної форми власності діяв належним чином відповідно до встановлених актами цивільного законодавства та договором правил поведінки, які відповідають критеріям розумності, добросовісності, справедливості, а натомість дії продавця таким критеріям не відповідали, то така особа (продавець) мала право розраховувати на стягнення з покупця на свою користь суми безпідставно збережених коштів за фактичне користування вказаною ділянкою не в розмірі орендної плати, а в розмірі земельного податку, право на отримання якого було би нею отримано за результатами реалізації сторонами договору своєї правомірної поведінки;

- установивши, що користування земельною ділянкою ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" без укладеного договору оренди землі було зумовлене з метою забезпечення породження учасниками правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, тобто укладення договору купівлі продажу цієї ж земельної ділянки, який в подальшому і був укладений, місцевий господарський суд прийшов до цілком законного та обґрунтованого висновку, що спірне майно (земельна ділянка) не може вважатися набутим чи збереженим відповідачем без достатніх правових підстав, а тому підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України відсутні

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026, у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Демідова П.В.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними наданих законом прав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі № 922/3238/25 залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" на праві власності зареєстровано наступне нерухоме майно за адресою м. Харків, вул. Велика Панасівська, 108: нежитлова будівля літ. "Б-3" загальною площею 4286,2 кв.м на підставі свідоцтва № 566 від 28.04.2011, виданого приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. та нежитлова будівля літ. "В-3" загальною площею 2424,0 кв.м на підставі свідоцтва № 1732 від 29.09.2011, виданого приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О.

У червні 2019 року ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" звернулося до органу місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 8700 кв.м за адресою: м.Харків, по вул.Велика Панасівська, 108.

Пунктом 21 додатку № 1 до рішення сесії Харківської міської ради від 21.08.2019 №1697/19 ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно 0,8800 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-3" та "В-3" (виробничого призначення) по вул. Великій Панасівській, 108 в м. Харкові.

На виконання зазначеного рішення було розроблено та затверджено проект землеустрою по відведенню зазначеної земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру номер НВ-019 від 13.12.2019 площа земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0034 складає 0,8861 га. Цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Вид використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-3", "В-3" (виробничого призначення).

Рішенням 35 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.04.2020 № 2099/2 (п. 10 додатку № 1) відповідачу було надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,991 га по вул. Велика Панасівська, 108 у Холодногірському районі м. Харкова, кадастровий номер :02:003:0034 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-3", "В-3" ( виробничого призначення). Пунктом 10.2. додатку визначено розмір авансового внеску 3% вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

26 травня 2020 року між Харківською міською радою та ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" укладено договір про внесення авансового внеску. Відповідно до п. 2.1 договору розмір авансового внеску становить 795 981,96 грн. Зазначена сума сплачена відповідачем на рахунок позивача платіжним дорученням № 108 від 27 травня 2020 року.

Рішенням 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 2241/20 від 19 серпня 2020 року (п. 20 додатку № 1) було ухвалено продати відповідачу земельну ділянку площею 0,8861 га з кадастровим номером :02:003:0034 за адресою Велика Панасівська, 108 в м. Харкові за ціною продажу 3 014 000,00 грн.

На підставі платіжного доручення № 202 від 17.09.2020 відповідачем на рахунок позивача було перераховано остаточну грошову суму 2 218 018,04 грн.

Листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06.10.2020 №8012/0/225-20 підтверджено повна оплата відповідачем вартості земельної ділянки відповідно до рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.09.2020 №2241/20 в розмірі 3 014 000,00 грн.

На підставі зазначеного рішення Харківської міської ради між позивачем та відповідачем - ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" 29.01.2021 було укладено договір № 6/21 купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,8861 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Велика Панасівська, 108, в м.Харкові (кадастровий номер :02:003:0034).

Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано 29.01.2021 за ТОВ "Компанія "Альянс-Україна".

За твердженнями позивача ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" з моменту формування земельної ділянки 13.12.2019 по дату реєстрації права власності на неї 29.01.2021 використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0034 за адресою Велика Панасівська, 108 в м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст 125, 126 Земельного Кодексу України.

Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 26.08.2025 № 18269/5/20-40-04-07-12 ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" обліковується платником податку за земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0034 за адресою: м. Харків, Велика Панасівська, 108, та за даними податкових декларацій з плати за землю платником задекларовано та сплачено за 11 місяців 2020 року 397 991,37 грн, за січень 2021 року 29 956,34 грн земельного податку.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" у період з 01.01.2020 по 28.01.2021 не сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, у зазначений період майно грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 624 802,62 грн.

Свої позовні вимоги Харківська міська рада обґрунтовує наявністю підстав для застосування ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, зокрема правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, яка прийнята за результатами розгляду правовідносин щодо врегулювання спору, що виник з приводу фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати. Відтак зазначає про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав платити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначені обставини та законодавці приписи стали підставою для звернення Харківської міської ради до господарського суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :02:003:0034 загальною площею 0,8861 га по вул. Великій Панасівській, 108 у м. Харкові, у розмірі 624 802,62 грн.

03.11.2025 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Законодавець у ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) закріпив норму, відповідно до якої земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (тут і далі - у відповідній редакції) визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 зазначила про те, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності" (див. також п. 60 постанови Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1621/22).

Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Орендною платою є обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Предметом спору у цій справі є вимога Харківської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна" на підставі ст. 1212 ЦК України коштів у сумі 624 802,62 грн за використання земельної ділянки по вул. Великій Панасівській, 108 у м. Харкові з кадастровим номером :02:003:0034, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачу, як безпідставно збережених за період за період з 01.01.2020 по 28.01.2021, тобто до моменту придбання земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як вбачається з положень ст. 120 ЗК України момент виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладання (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Враховуючи наведене, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.08.2025 №439586517 право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-3" загальною площею 4286,2 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 108, зареєстровано за ТОВ "Компанія "Алянс-Україна" 06.05.2011, право власності на нежитлову будівлю літ. "В-3", загальною площею 2424,0 кв.м, розташовану за адресою: м.Харків, вул. Велика Панасівська, 108, зареєстровано за ТОВ "Компанія "Алянс-Україна" 06.10.2011 (а.с. 18-28).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2060/20 від 05.08.2022.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Вищевказані нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 0:02:003:0034.

За змістом визначення, наведеного у ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено положеннями ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.12.2019 № НВ-019 площа земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:003:0034 складає 0,8861 га, сформована земельна ділянка 13.12.2019, належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-3" та літ. "В-3".

Тобто, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, що у спірний період з 01.01.2020 по 28.01.2021 ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" було власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, яке набуло ще в 2011 році.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Водночас, договір оренди між позивачем та відповідачем з приводу користування спірною земельною ділянкою та докази державної реєстрації такого права у спірний період часу у матеріалах справи відсутні.

Згідно з вимогами частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Більш того, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:003:0034 зареєстровано за ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" лише 29.01.2021 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №6/21 від 29.01.2021.

Судова колегія зазначає, що об`єктивно навіть під час процедури з оформлення права власності, землекористувач не перестає користуватися земельною ділянкою, на якій розташоване його нерухоме майно, поряд з цим, ще не маючи належним чином оформленого права на користування нею.

У даному випадку наявність правовідносин між сторонами, спрямованих на укладення договору щодо набуття права власності на земельну ділянку не змінює оплатності характеру її користування за період до моменту набуття відповідачем її у власність, визначений (характер) приписами ст. 206 Земельного кодексу України, тоді як положення пп. 14.1.136 п. 14.1 Податкового кодексу України визначають таку плату обов`язковою, що здійснюється користувачем землі на користь її власника.

Водночас процедура оформлення викупу земельної ділянки та укладення у подальшому договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки відбувалася у той період, коли ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" повинно було сплачувати плату за землю за її користування у формі орендної плати за період до оформлення права власності на цю земельну ділянку (державної реєстрації такого права).

Суд вказує, що будь-яких винятків щодо можливості не сплачувати плату за землю у період, в якому землекористувач бере участь у процедурі оформлення права власності на земельну ділянку, Податковий кодекс України та Земельний кодекс України не містять.

За таких обставин, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 6/21 від 29.01.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.01.2021 та відповідно у спірний період з 01.01.2020 по 28.01.2021 ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" не було власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, то останнє і не було суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача була орендна плата.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сплачені відповідачем кошти на виконання договору про внесення авансового внеску чи договору купівлі-продажу земельної ділянки не можуть бути компенсацією за користування нею за попередній період (з моменту оформлення речових прав на нерухомість до укладення договору купівлі-продажу землі), оскільки за своєю природою ці кошти фактично є компенсацією для власника землі, який в майбутньому вже не зможе отримувати будь-які матеріальні блага за її рахунок.

Так, пунктом 3.11 Порядку продажу земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів у м. Харків, затвердженого рішенням 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 №362/08, врегульовано, що у разі припинення права користування земельною ділянкою орендна плата сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні.

Даний пункт Порядку кореспондує п. 287.1 ст. 287 ПК України, відповідно до якого власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Отже, як вже зазначалося, саме державна реєстрація права власності на земельну ділянку є імперативно визначеним моментом виникнення такого права в силу положень 125, 126 Земельного кодексу України, а отже відповідач користувався земельною ділянкою без належної правової підстави протягом всього оспорюваного періоду - з 01.01.2020 по 28.01.2021.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач набув права власності на земельну ділянку 29.01.2021, суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції у даній справі стосовно того, що укладення договору купівлі-продажу унеможливлює застосування кондикційних зобов`язань за період 01.01.2020 по 28.01.2021.

Так, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

В свою чергу положення глави 15, ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 31.10.2023 у справі №922/606/23.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, постановах Верховного Суду від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справі №922/7207/15, від 21.01.2019 у справі №902/794/17).

Так, відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою у весь спірний період з 01.01.2020 по 28.01.2021, тобто до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за відсутності укладеного договору оренди зберіг кошти та тим самим збільшив вартість власного майна, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувся факт безпідставного збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за рахунок позивача, що є підставою для застосування до спірних правовідносин статей 1212-1214 ЦК України.

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, при врегулюванні спору у межах кондиційних правовідносин не мають значення та не підлягають встановленню обставини в якому саме порядку землекористувач має намір/оформив у подальшому право користування земельною ділянкою, яким чином триває/тривала процедура оформлення та наявність вини учасників кондиційних правовідносин.

Отже, у даному випадку обов`язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого користування ним спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, і не залежить від того чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 31.10.2023 у справі №922/606/23 визнала помилковим посилання судів попередніх інстанцій на те, що оскільки орган місцевого самоврядування надав попередню згоду на викуп земельної ділянки, він міг би розраховувати тільки на суму земельного податку, що підлягає сплаті, а не на суму орендної плати, позаяк рішення органу місцевого самоврядування, яким було надано фактичному користувачу дозвіл на викуп земельної ділянки, за умов відсутності укладення договору купівлі-продажу стосовно неї, не свідчить про виникнення між позивачем та відповідачем права власності/користування землею.

Щодо позиції суду першої інстанції про необхідність застосування правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі №922/1379/18, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Щодо визначення подібності правовідносин у справах, то апеляційний господарський суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики для дотримання принципу правової визначеності, водночас відносини мають носити схожий характер.

Натомість, правовідносини у справі №922/1379/18 з даною справою №922/3238/25 хоча і є схожими, однак рішення судів ухвалено за різних фактичних обставин, відповідно, висновки, вкладені в вказаній постанові суду касаційної інстанції є нерелевантними, враховуючи фактичні обставини справи, яка розглядається, та період виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє посилання відповідача щодо вжиття заходів, спрямованих на викуп земельної ділянки, оскільки вищевказане не спростовує факт тривалого користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0:02:003:0034 за відсутності сплати плати за землю в установленому Законом порядку та розмірі та не є доказами, які звільнять від зобов`язання з її оплати на підставі ст. 1212 ЦК України.

При цьому суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, з`ясувати:

а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки;

б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства;

в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

Верховним Судом у постановах від 29.01.2019 у справах №922/3780/17 та №922/536/18, від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 12.04.2019 у справі №922/981/18, від 12.06.2019 у справі №922/902/18 наголошено, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладання правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є спірна земельна ділянка, за користування якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові, та необхідність підтвердження площі займаної земельної ділянки належними доказами.

Як вже було зазначено вище, згідно з витягом з Державного земельного кадастру номер НВ-019 від 13.12.2019 площа земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0034 складає 0,8861 га. Цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Вид використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-3", "В-3" (виробничого призначення).

Таким чином, відомості про земельну ділянку площею 0,8861 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 108, внесено до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера, з огляду на що вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до пунктів 289.1., 289.2. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону).

Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок № 1051).

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію.

Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

У той же час, пунктом 162 Порядку №1051 визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.

З огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20.

Як вбачається з матеріалів справи, Харківською міською радою розрахунок розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати здійснено за період 01.01.2020-28.01.2021 на підставі Витягу №1878/0/45-20 від 20.02.2020 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Відповідно до вказаного Витягу нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :003:0034 складає 26 530 331,88 грн.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Відповідно до п.289.2 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з п.289.3 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Так, згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2020 рік 1,0; 2021 рік 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок позивачем виконано на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради №41/08 від 27.02.2008, зі змінами.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір орендної плати, який повинно було сплачувати ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" за спірний період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :02:003:0034 площею 0,8861 га за адресою: м. Харкові, пров. Великій Панасівській, 108, становило 972 866,84 грн (за 11 місяців), що складається з нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації 26 532 732 грн; ставки річної орендної плати 4%; коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов -1; коефіцієнту розміру земельної ділянки -1; розміру безпідставно збережених коштів за місяць 88 442,44 грн; розміру безпідставно збережених коштів за рік 1 061 309,28 грн.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській області від 26.08.2025 № 18269/5/20-40-04-07-12 щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" у 2020 році сплачено 397 991,37 грн за вказану земельну ділянку. Відтак, розмір безпідставно збережених коштів, розрахований як різниця між розміром плати за землю. Яка повинна надійти д місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, становить: 574 875,47 грн (97866,84-397991,37).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір орендної плати, який повинно було сплачувати ТОВ "Компанія Альянс-Україна" за спірний період з 01.01.2021 по 28.01.2021 за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :02:003:0034 площею 0,8861 га за адресою: м. Харкові, пров. Великій Панасівській, 108, становило 79 883,49 грн, що складається з нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації 26 532 732 грн; ставки річної орендної плати 4%; коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов -1; коефіцієнту розміру земельної ділянки -1; розміру безпідставно збережених коштів за місяць 88 442,44 грн; розміру безпідставно збережених коштів за рік 1 061 309,28 грн.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській області від 26.08.2025 № 18269/5/20-40-04-07-12 щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ТОВ "Компанія "Альянс-Україна" у 2021 році сплачено 29 956,34 грн за вказану земельну ділянку. Відтак, розмір безпідставно збережених коштів, розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, становить: 49 927,15 грн (79883,49 грн- 29 956,34 грн ).

Загальна сума безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки у період з 01.01.2020 по 28.01.2021 становить 624802,62грн.

Перевіряючи розмір суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова, враховуючи, що розрахунок здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, колегією суддів встановлено, що він нарахований вірно.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, на яких підставах земельна ділянка використовувалася та в яких розмірах сплачувалась плата за землю попереднім власником нерухомого майна, або ж документального підтвердження іншого розміру орендної плати (контррозрахунку), аніж того, який зазначений у розрахунку, долученого до позовної заяви, матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Отже, установивши факт набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, а також користування відповідачем у спірний період без достатніх на те правових підстав сформованою земельною ділянкою, на якій розташована ця нерухомість, суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем про обґрунтованість позовних вимог в заявленому розмірі.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 624802,62 грн за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2020 по 28.01.2021 є законними та обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню.

З приводу тверджень відповідача про сплив строків позовної давності на звернення позивача із даним позовом слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон), відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Закон набрав чинності 02.04.2020, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

До зазначеного Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 вносились зміни Указами Президента України, відповідно до яких строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Колегія суддів зазначає, що оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діяв на усій території України і станом на дату подання позовної заяви у цій справі перебіг строку позовної давності не було відновлено, то позивач звернувся з вимогами до суду першої інстанції в межах позовної давності.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності в цьому випадку, оскільки позивачем не пропущена визначена чинним законодавством позовна давність, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо її пропуску є безпідставними, а відтак відхиляються колегією суддів.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Харківської міської ради, скасування рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25 та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.ст.123, 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову витрати позивача за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, п.п.3, 4 ч.1 ст. 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/3238/25 скасувати повністю.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна" (61017, вул. Велика Панасівська, 108, м. Харків, ) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7; ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 624802,62 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альянс-Україна" (61017, вул. Велика Панасівська, 108, м. Харків, ) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7; ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 9372,04 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 11246,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 09.02.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя П.В. Демідова