РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2026Справа № 910/15315/25

За позовом Приватного підприємства "Полімер-Гарант" (Харківська обл., с. Циркуни)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт груп Україна" (м. Київ)

про стягнення 162 089,80 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Полімер-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт груп Україна" про стягнення 162 089,80 грн, з яких: 100 285,20 грн заборгованості за Договором поставки № 30/01/24 від 30.01.2024, 15 343,64 грн інфляційних втрат, 42 080,41 грн пені та 4 380,55 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Копія цієї ухвали була вручена відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення даного спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2024 між Приватним підприємством "Полімер-Гарант" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт груп Україна" (Покупець) укладено Договір поставки № 30/01/24 (далі Договір), відповідно до п. п. 1.1. - 1.3 Постачальник зобов`язаний поставляти окремими партіями та передавати у власність Покупцю за узгодженими сторонами замовленнями товар, а Покупець зобов`язується приймати товар і оплачувати його. Кількість, асортимент та ціна Товару визначається видатковими накладними, що є невід`ємною частиною даного Договору. Суму Договору становить сума всіх видаткових накладних за даним Договором.

Відповідно до п. п. 3.10-3.12 Договору право власності на товар та ризик випадкової втрати або пошкодження товару переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі товару Покупцеві та підписання товаротранспортної накладної та/або видаткової накладної. Покупець підтверджує, що підпис особи на видатковій накладній на товар, що скріплений відбитком печатки (штампу) Покупця, є належним доказом прийняття товару повноважним представником Покупця. Датою поставки товару є дата, зазначена у товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній.

Пунктами 4.4-4.6 Договору визначено, що Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику вартість товару протягом 30 календарних днів з моменту його реалізації Покупцем, що підтверджується звітом Покупця. Покупець зобов`язаний надавати інформацію про реалізований товар та про залишки нереалізованого товару кожні 7 календарних днів шляхом направлення звіту на електронну або поштову адресу Постачальника, вказану у реквізитах цього Договору. Зобов`язання Покупця по оплаті поставленого товару вважаються виконаними з моменту списання грошових коштів з поточного рахунка Покупця на поточний рахунок Постачальника.

Згідно з п. 2.2.4. Договору у випадку, якщо протягом 90 календарних днів з моменту поставки, товар не реалізований Покупцем, він підлягає поверненню Постачальнику. Витрати за повернення товару несе Покупець.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що оплата за даним договором здійснюється шляхом розрахунку у безготівковій формі на поточний рахунок Постачальника.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач за видатковою накладною №58 від 13.03.2024 поставив у власність відповідачу товар на суму 100 285,20 грн. Означені обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією товарно-транспортної накладної №Р-58 від 13.03.2024 та не спростовано відповідачем у справі.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з продажу вищевказаного товару за Договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення умов цієї угоди.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач на виконання умов п. 4.4. Договору повідомляв позивача про реалізований товар та надавав інформацію про залишки нереалізованого товару.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повернення товару Постачальнику на підставі п. 2.2.4 Договору, у зв`язку з тим, що він не реалізований Покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сума заборгованості відповідача за поставлений позивачем товар складає 100 285,20 грн, а строк оплати за Договором поставки № 30/01/24 від 30.01.2024 настав. Доказів оплати означеної суми відповідачем до матеріалів справи не надано.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати поставленого товару, позивачем крім суми заборгованості нараховано та пред`явлено до стягнення також 42 080,41 грн пені, 15 343,64 грн інфляційних втрат та 4 380,55 грн 3% річних.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що у разі недотримання термінів оплати Товару, зазначених у п. 4.4. цього Договору Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність, відповідність умовам Договору та вимогам чинного законодавства України, зокрема, ч. 6 ст. 232 ГК України.

За змістом частини 3 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 100 285,20 грн заборгованості, 42 080,41 грн пені, 15 343,64 грн інфляційних втрат та 4 380,55 грн 3% річних доведені, обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовані відповідачем належним чином у встановленому законом порядку, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 130, 165, 219, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт груп Україна" (04210, м. Київ, пр-кт Героїв Сталінграду, 20-А; ідентифікаційний код 40549852) на користь Приватного підприємства "Полімер-Гарант" (62441, Харківська область, с. Циркуни, вул. Соборна, 1; ідентифікаційний код 36818111) 100 285 (сто тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн 20 коп. заборгованості, 15 343 (п`ятнадцять тисяч триста сорок три) грн 64 коп. інфляційних втрат, 42 080 (сорок дві тисячі вісімдесят) грн 41 коп. пені, 4 380 (чотири тисячі триста вісімдесят ) грн 55 коп. 3% річних, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко