УХВАЛА

м. Київ

12.02.2026Справа № 910/12014/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича від 28 травня 2025 року про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, у справі № 910/12014/24 за позовом Акціонерного товариства "Банк "Кліринговий Дім" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Континенталь Трейд", - про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 104 914 274,68 грн,

за участю:

Виконавця: Гненного Д.А.;

представника Банку: Панчука М.О.;

представника відповідачів: не з`явився;

представника третьої особи: не з`явився;

представника ОСОБА_3 : не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство "Банк "Кліринговий дім" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2024 року № 5/2024-К у розмірі 104 914 274,68 грн, з яких: 99 999 371,35 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 4 914 903,33 грн - заборгованість по процентах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 жовтня 2024 року (суддя Підченко Ю.О.) відкрито провадження у справі № 910/12014/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою залучено до участі в справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Континенталь Трейд" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2025 року в справі № 910/12014/24 (суддя Підченко Ю.О.) позов Банку задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача прострочену заборгованість за основним боргом за кредитом в розмірі 99 999 371,35 грн, заборгованість за простроченими процентами в розмірі 4 914 903,33 грн та судовий збір в розмірі 1 059 800,00 грн.

25 березня 2025 року Господарським судом міста Києва на виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

28 травня 2025 року через систему "Електронний суд" від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича (далі - Виконавець) надійшло подання від цієї ж дати про визначення частки ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно зі своєю дружиною, у порядку статті 335 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 12 червня 2025 року № 01.3-16/193/25 призначено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи № 910/12014/24 (07-10/4866/25) у зв`язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. у відпустці.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2025 року матеріали подання Виконавця було передано на розгляд судді Балацу С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 серпня 2025 року в справі № 910/12014/24 (суддя Балац С.В.), яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року, у задоволенні вказаного подання відмовлено.

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 12 січня 2026 року в даній справі ухвалу Господарського суду міста Києва від 4 серпня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2025 року скасовано в частині відмови у задоволенні подання Виконавця про визначення частки майна ОСОБА_1 : на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0596, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0594, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2. Справу № 910/12014/24 в цій частині передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

23 січня 2026 року матеріали справи № 910/12014/24 повернулися до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23 січня 2026 року справу № 910/12014/24 передано на розгляд судді Балацу С.В.

Ухвалою Господарського суду міста від 27 січня 2026 року задоволено самовідвід судді Балаца С.В. від розгляду справи № 910/12014/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 лютого 2026 року матеріали справи № 910/12014/24 передано на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 лютого 2026 року розгляд подання Виконавця від 28 травня 2025 року в частині визначення частки майна ОСОБА_1 : на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0596, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0594, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2, - призначено на 12 лютого 2026 року. Цією ж ухвалою суду запропоновано учасникам справи № 910/12014/24 у строк до 10 лютого 2026 року надати суду письмові пояснення по суті поданого Виконавцем подання у зазначеній частині.

5 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від Виконавця надійшла заява від цієї ж дати про його участь в призначеному засіданні по справі в режимі відеоконференції із застосуванням мережі "Easycon", яку ухвалою суду від 5 лютого 2026 року задоволено частково.

10 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від Банку надійшли додаткові пояснення по справі від 9 лютого 2026 року, у яких позивач вимоги подання Виконавця підтримав, просив суд їх задовольнити.

11 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від ОСОБА_3 надійшли: письмові пояснення від цієї ж дати по суті поданого Виконавцем подання; клопотання від зазначеної дати про відкладення судового засідання.

Також 11 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання від цієї ж дати про відкладення розгляду справи.

Цього ж дня через загальний відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання від 11 лютого 2026 року про відкладення розгляду справи.

12 лютого 2026 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшли заперечення від цієї ж дати на подання Виконавця.

У судовому засіданні 12 лютого 2026 року суд постановив протокольні ухвали про відмову в задоволенні клопотань ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

У цьому ж судовому засіданні представник Банку та Виконавець підтримали вимоги подання від 28 травня 2025 року, просили їх задовольнити.

Відповідачі, третя особи, а також ОСОБА_3 були повідомлені про розгляд подання Виконавця у встановленому законом порядку, однак явку своїх повноважних представників у судове засідання не забезпечили.

Відповідно до частини 2 статті 335 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін та інших осіб в судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Розглянувши подання Виконавця від 28 травня 2025 року в частині визначення частки майна ОСОБА_1 : на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0596, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0594, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2, - суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні в цій частині, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону).

За статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 6 статті 48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 335 ГПК України.

Відповідно до статті 338 ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

В обґрунтування свого подання від 28 травня 2025 року Виконавець, зокрема, посилався на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи в шлюбі з громадянкою ОСОБА_4 з 18 серпня 1990 року, набув право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0596, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0594, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки стягнутих з вказаного боржника грошових коштів недостатньо для виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2025 року в справі № 910/12014/24, є необхідність у зверненні стягнення на вказане майно, яке є спільною сумісною власністю вказаного боржника та ОСОБА_3 , набуте ними в шлюбі. Однак, частку ОСОБА_1 в зазначеному майні не визначено.

З наявної у матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 19 травня 2025 року № 3 вбачається, що боржник ОСОБА_1 з 18 серпня 1990 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (інформаційна довідка від 28 травня 2025 року № 428894683) вбачається, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно, а саме: 28 березня 2023 року: земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0595, площею 0,33 га; земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0596, площею 0,33 га; земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0594, площею 0,33 га; 24 вересня 2012 року - нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь-які відомості та документи, з яких можливо встановити правові підстави набуття вказаного нерухомого майна у власність ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні й учасниками судового процесу до суду подані не були.

Разом із цим, відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Приписи СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 4 вересня 2024 року в справі № 754/9261/19.

Відтак, у силу приписів чинного законодавства факт перебування спірного майна у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 презюмується.

Разом із цим, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 ГПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наявності спору про право.

У зв`язку з цим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 жовтня 2020 року в справі № 2-24/494-2009 дійшла висновку про те, що стаття 335 ГПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 ГПК України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість, за наявності спору про право, стаття 335 ГПК України не підлягає застосуванню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 367/252/24 зазначено, що у разі, якщо під час розгляду клопотання виконавця про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд за конкретних обставин доходить висновку про те, що він не має можливості визначити частку боржника через наявність спору (щодо належності об`єкта, розміру часток тощо), то це є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання, оскільки вирішення спору виходить за межі юрисдикційної діяльності суду під час розгляду процесуальних звернень, пов`язаних із виконанням судових рішень. Відмова в задоволенні клопотання виконавця про визначення частки боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, не позбавляє виконавця права повторно звернутися до суду з поданням про визначення частки боржника у спільному майні після усунення (припинення) обставин, які стали підставою для відмови, або з відповідною позовною заявою, яка може бути пред`явлена в інтересах стягувача (а не боржника) у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

З відомостей з Реєстру вбачається, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває справа № 752/17148/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 4 серпня 2025 року в справі № 752/17148/25 вбачається, що у даному провадженні розглядаються дві позовні вимоги ОСОБА_3 : позовна вимога про визнання права особистої власності ОСОБА_3 на квартири; позовна вимога про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана цивільна справа на час вирішення судом даного подання Виконавця не розглянута. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Докази того, що спірне нерухоме майно, яке є предметом розгляду подання Виконавця від 28 травня 2025 року, не належить (є відмінним) від майна, щодо якого виник спір у цивільній справі № 752/17148/25, у матеріалах справи також відсутні й Виконавцем до суду подані не були.

Оскільки Виконавцем не надано суду жодних належних доказів відповідно до приписів статті 76 ГПК України на підтвердження відсутності спору щодо спірного нерухомого майна, відносно якого ним заявлено вимогу про встановлення частки ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цього подання.

Інші доводи, на які посилалися учасники судового процесу під час розгляду подання Виконавця в частині визначення частки майна ОСОБА_1 : на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0596, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0594, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2, - залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні цього подання.

Керуючись статями 74, 76-79, 233-235, 335 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича від 28 травня 2025 року в частині визначення частки майна ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ): на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0596, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0594, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2; на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту ухвали 13 лютого 2026 року.

СуддяЄ.В. Павленко