ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа№ 910/4596/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Тетеря А.І.;

від відповідача: не з`явився;

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025, повний текст рішення складено 25.09.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025

у справі № 910/4596/25 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного закладу освіти «УС КАМПУС О»

до Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни

про стягнення 2 466 874,52 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Приватний заклад освіти «УС КАМПУС О» звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни про стягнення 2 466 874,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено виконання зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання рекламних послуг від 12.01.2022 № 20220112-1-М, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 2.466.874,52 грн., з яких: 2.460.000,00 грн. - основна заборгованість у вигляді попередньої оплати та 6.874,52 грн. - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни на користь Приватного закладу освіти «УС КАМПУС О» заборгованість у вигляді попередньої оплати в сумі 2 460 000 грн 00 коп, 3 % річних в сумі 6 874 грн 52 коп, витрати на правову допомогу в сумі 85 000 грн 00 коп та витрати по сплаті судового збору в сумі 29 602 грн 49 коп.

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного закладу освіти «УС КАМПУС О» про прийняття додаткового рішення, а саме про розподіл судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу при розгляді Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2025 № 910/4596/25.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни на користь Приватного закладу освіти «УС КАМПУС О» витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн 00 коп та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішеннями, Фізична особа-підприємець Шталтовна Наталія В`ячеславівна звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк подачі апеляційної скарги та не вважати його пропущеним. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПЗО «УС КАМПУС О» до ФОП Шталтовна НВ про стягнення 2 466 874,52 грн відмовити повністю. Стягнути з ПЗО «УС КАМПУС О» на користь ФОП Шталтовна Н.В. понесені судові витрати в суді першої та апеляційної інстанції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що оскільки ним отримано повідомлення про припинення договору - 24.02.2025 на адресу позивача, було направлено акт виконаних робіт. З урахуванням перебігу пошти (3 дні), відповідно до умов п. 2.3. договору (щодо підписати Акт або впродовж 15 робочих днів надати на нього зауваження) - позивач зобов`язаний був виконати вимоги п. 2.3. договору до 20-21 березня включно, однак, лист з актом не було отримано позивачем. На думку відповідача - це свідомі дії позивача, спрямовані на уникнення виконання своїх зобов`язань за договором - щодо прийняття робіт.

Скаржник зазначає про те, що правовий висновок КГС ВС щодо фактів передання-прийняття робіт/послуг на підставі підписаного лише із сторони підрядника/виконавця полягає в тому, права та обов`язки сторін внаслідок складення акту виконаних робіт/наданих послуг виникають лише за наявності факту їх реального виконання та за відсутності надання обґрунтованої відмови замовника від їх підписання (постанова від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18). Подібні висновки містяться в постанові КГС ВС від 02.06.2023 у справі № 914/2355/23, які полягають в тому, що відсутність факту підписання замовником акту виконаних робіт/наданих послуг за відсутності мотивованої відмови від його підписання не свідчить про їх невідповідність змісту господарської операції, обсягам чи якості виконаних робіт, оскільки в цьому випадку прерогативою є саме факт дійсного виконання робіт/надання послуг.

Також скаржник зазначив про те, що відповідач володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «УОЛД СКУЛ» (ід код 42180923, адреса Україна, 03127, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 21/14) у розмірі 625 000,00 грн що становить 20,83 % від розміру статутного капіталу, а оскільки влітку 2024р. відповідач виявила бажання піти з бізнесу та отримати належну ринкову вартість частки бізнесу (вартість навчання 1 дитини в школі становить понад 200 т.грн., 4 школи, десятки класів, дошкільна освіта, ... ) мажоритарний співвласник бізнесу ОСОБА_1.: відмовилась здійснювати таку виплату, заборонила усім директорам (у тому числі і директору позивача) підписувати з відповідачем будь які акти, відчужила на користь афілійованої особи, відсторонила від управління бізнесом, подала позов на відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації (справа № 752/11939/25), розповсюджує в соцмережах неправдиву інформацію про привласнення коштів, ініціювала цей позов (відмовившись підписати акти за вже виконані роботи).

Скаржник стверджує, що до моменту відмови у підписанні залишкового акту на спірну суму, позивач повністю та беззаперечно погоджувався на виконанні відповідачем роботи по виготовленню та розповсюдженню реклами бізнесу шкіл «World School» та підписав актів на 2,88 млн.грн. Після того як почався корпоративний конфлікт (відповідач фактично є міноритарним власником позивача через афілійованих осіб), мажоритарний власник бізнесу заборонив підписувати з відповідачкою будь які документи. Тобто позивач вчинив конклюдентні дії, якими визнав наявність послуг відповідачки по договору такими що відбувались, а після початку корпоративного конфлікту почав заперечувати наявність замовлених послуг.

Оскільки позивач не підтвердив витрати на правничу допомогу - її стягнення було безпідставним. Крім того відсутній як розрахунок таких витрат, так і самі витрати є завищеними. У зв`язку з цим, рішення суду в частині стягнення коштів в розмірі 85 000,00 грн також підлягає скасуванню. Оскільки у позові має бути відмовлено, підлягає скасуванню і додаткове рішення від 25.09.2025 про стягнення сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу при розгляді Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду м. Києва від 24.04.2025 № 910/4596/25 в сумі та 2 422,40 грн та 20 000,00 грн відповідно.

Також скаржник повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: витрати на професійну правничу допомогу 120 доларів США за годину наданих послуг, але не менше ніж 10 годин у суді апеляційної інстанції. Оплата послуг здійснюється як еквівалент у гривнях за курсом Національного банку України на дату виставлення рахунку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що вбачається, що оплата таких коштів здійснюється за договором № 20220112-1-М від 12 січня 2022 року, чого не заперечує відповідачка. Вказівка в них на частковість оплати свідчить тільки про те, що оплата здійснюється частинами, а не одним єдиним платежем. Посилання на відсутність додатків, де би було визначено порядок оплати, жодним чином не доводить, що такі оплати здійснювались за вже надані послуги, як про це чомусь стверджує скаржник, посилаючись на такі обставини, адже в додатках сторони не узгодили здійснення оплат ані в порядку авансу (попередньої оплати), ані в порядку післяплати. При цьому, чи є відповідна оплата попередньою, чи післяплатою, визначається не за рахунок формального найменування такої оплати у відповідній платіжній інструкції (такого найменування в жодній з платіжних інструкцій немає), а виходячи з природи такого платежу, тобто чи на момент здійснення відповідної оплати послуги на відповідну суму вже були надані, чи така оплата здійснюється наперед, в рахунок оплати майбутніх, ще ненаданих послуг.

Позивач вказує на те, що як законом, так і договором передбачена можливість здійснення авансу (попередньої оплати) і така оплата не свідчить про вже надану послугу, натомість про це, відповідно до п. 2.3. договору, покликаний свідчити підписаний з обох сторін акт наданих послуг, який на спірну суму сторонами підписано не було, а послуги не були замовлені та відповідно фактично не були надані. Отже суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов щодо повернення невикористаного авансу.

Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що основною метою підписаного акту звірки взаєморозрахунків за договором станом на 19.07.2024 є звірка взаєморозрахунків сторін і фіксація наявної заборгованості за договором, наявність якого підтверджено Відповідачем в розмірі 2 460 000,00 грн. Акт звірки взаєморозрахунків - це юридичний документ, що відображає стан розрахунків між двома сторонами. В акті фіксується, хто кому і скільки винен, і визначається наявність розбіжностей між сторонами, якщо такі існують. Відповідач натомість намагається трактувати акт звірки взаєморозрахунків як документ, який підтверджує надання послуг, хоча надання послуг фіксується іншим документом - актом надання послуг, а не актом звірки взаєморозрахунків.

Позивач зазначає, що перед підписанням Акту звірки взаєморозрахунків сторони підписали акт про помилково підписані документи від 18.07.2024, де сторони зафіксували помилковість підписання Акту надання послуг № 179 від 30.12.2023 року на суму 3 420 000 грн та Акту надання послуг № ПО 000000010 від 31.05.2024 року на суму 760 000 грн., а також погодились, що вказані акти не підтверджують факт надання зазначених в них послуг, а також не тягнуть за собою жодних юридичних наслідків для кожної із сторін.

Позивач вказує на те, що з доказів, які відповідач додав до відзиву в суді першої інстанції, неможливо встановити, який саме акт, про що та за яким договором було направлено у поштовому відправленні з трекінговим номером 119, яким, як стверджує відповідач, було направлено акт наданих послуг на спірну у цій справі суму за договором. З наданих поштових документів вбачається, що акт від 24.02.2025 направлено 24.02.2025. Однак, цього ж дня, 24.02.2025, відповідачем направлено позивачу запит щодо претензії від 24.02.2025, який отримано позивачем. Щодо направлення відповідачем 24.02.2025 акту від 24.02.2025 позивач до моменту отримання відзиву у цій справі в суді першої інстанції не знав і жодні повідомлення про надходження такого відправлення йому не надходили.

На думку позивача, неотримання відправлення з трекінговим номером 119 відбулося не з вини позивача і це пов`язано з якимись помилками в роботі Укрпошти та/або з недобросовісними діями зі сторони відповідача (про останнє свідчить зазначення неправильного номеру телефону позивача на конверті поштового відправлення з помилкою в одну цифру).

Що стосується твердження про завищення витрат - такі аргументи надумані та нічим не обґрунтовані. Позивачем та АБ «Ігора Тетері» досягнуто згоди щодо вартості правничої допомоги у суді першої інстанції - 85 000 грн та у суді апеляційної інстанції (апеляційне провадження щодо оскарження ухвали про часткову відмову в забезпеченні позову) - 20 000 грн. Така вартість є фіксованою та відповідає складності справи та обсягу наданої правничої допомоги. При цьому, понесені позивачем витрати на правничу допомогу значно нижчі за заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу відповідачем у цій справі, а отже такі доводи відповідачем є завідомо необґрунтованими.

Також позивач повідомив, що поніс та планує понести судові витрати в суді апеляційної інстанції у розмірі 70 000 грн, а докази понесення судових витрат, які не подані разом з цим відзивом на апеляційну скаргу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за результатами розгляду судом апеляційної скарги у цій справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/4596/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25. Призначено справу № 910/4596/25 до розгляду у судовому засіданні 25.11.2025.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025, у зв`язку з перебування судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025, для розгляду справи № 910/4596/25 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 прийнято справу № 910/4596/25 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 20.01.2026.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026, у зв`язку з перебування судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026, для розгляду справи № 910/4596/25 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 прийнято справу № 910/4596/25 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/4596/25 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиція учасників справи

Представник відповідача у судове засідання 20.01.2026 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договір про надання рекламних послуг від 12.01.2022 № 20220112-1-М (в електронній формі, за допомогою сервісу «Вчасно» шляхом скріплення електронними підписами) (далі - договір), відповідно до предмету якого позивач, за договором замовник, доручає, а відповідач, за договором виконавець, приймає на себе зобов`язання надати послуги з розміщення рекламних матеріалів позивача в порядку та у спосіб, вказаний в додатках, а позивач зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в строки та на умовах, передбачених цим Договором та додатками до договору (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.3 договору визначено, що засвідченням факту належного виконання послуг за цим договором є акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін. Після надання послуг за відповідним додатком відповідач направляє позивачу два екземпляри акта приймання-передачі виконаних послуг. Позивач зобов`язаний повернути підписаний екземпляр акту протягом 15 робочих днів з моменту отримання, або у вказаний термін направити відповідачу мотивовану відмову.

Положеннями пункту 8.1 договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.09.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до пункту 8.2 договору, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору за 30 календарних днів до дати, вказаної в п. 8.1 договору, договір вважається автоматично пролонгованим на 12 календарних місяців на умовах, викладених в договорі.

Умовами пункту 3.4.3 договору передбачено, що позивач має право достроково перервати почату рекламну кампанію або відмовитись від рекламної кампанії, письмово повідомивши відповідача за 5 робочих днів до дати дострокового припинення рекламної кампанії та оплативши послуги відповідача пропорційно до виконаної роботи - до дати дострокового припинення рекламної кампанії включно. За умов передоплати та дотримання строку, вказаному в цьому пункті - сума, пропорційна вартості ненаданих послуг, підлягає поверненню позивачу протягом 5 робочих днів з моменту дострокового припинення рекламної кампанії.

Позивачем здійснено сплату на користь відповідача попередню оплату за договором на загальну суму 6 517 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи: платіжним дорученням від 30.06.2022 № 15 на суму 20 000,00 грн. та платіжними інструкціями, а саме:

- від 29.08.2022 № 23 на суму 20 000,00 грн;

- від 06.09.2022 № 25 на суму 60 000,00 грн;

- від 27.09.2022 № 44 на суму 60 000,00 грн;

- від 30.09.2022 № 48 на суму 100 000,00 грн;

- від 20.10.2022 № 63 на суму 100 000,00 грн;

- від 11.11.2022 № 77 на суму 100 000,00 грн;

- від 05.12.2022 № 83 на суму 200 000,00 грн;

- від 06.12.2022 № 86 на суму 200 000,00 грн;

- від 14.12.2022 № 93 на суму 200 000,00 грн;

- від 24.01.2023 № 120 на суму 100 000,00 грн;

- від 15.03.2023 № 66 на суму 100 000,00 грн;

- від 17.04.2023 № 108 на суму 100 000,00 грн;

- від 13.05.2023 № 141 на суму 100 000,00 грн;

- від 23.05.2023 № 158 на суму 100 000,00 грн;

- від 30.05.2023 № 164 на суму 100 000,00 грн;

- від 30.05.2023 № 165 на суму 300 000,00 грн;

- від 28.06.2023 № 225 на суму 100 000,00 грн;

- від 28.06.2023 № 224 на суму 300 000,00 грн;

- від 28.07.2023 № 273 на суму 300 000,00 грн;

- від 31.07.2023 № 279 на суму 1 250 000,00 грн;

- від 27.09.2023 № 386 на суму 320 000,00 грн;

- від 05.10.2023 № 408 на суму 70 000,00 грн;

- від 09.10.2023 № 417 на суму 100 000,00 грн;

- від 20.10.2023 № 441 на суму 260 000,00 грн;

- від 01.11.2023 № 460 на суму 100 000,00 грн;

- від 03.11.2023 № 466 на суму 250 000,00 грн;

- від 08.11.2023 № 482 на суму 170 000,00 грн;

- від 08.12.2023 № 565 на суму 230 000,00 грн;

- від 11.12.2023 № 568 на суму 220 000,00 грн;

- від 29.01.2024 № 677 на суму 100 000,00 грн;

- від 17.02.2024 № 731 на суму 80 000,00 грн;

- від 26.02.2024 № 757 на суму 20 000,00 грн;

- від 15.03.2024 № 801 на суму 100 000,00 грн;

- від 28.03.2024 № 844 на суму 20 000,00 грн;

- від 05.04.2024 № 857 на суму 100 000,00 грн.;

- від 17.04.2024 № 888 на суму 100 000,00 грн;

- від 20.05.2024 № 954 на суму 40 000,00 грн;

- від 20.05.2024 № 953 на суму 100 000,00 грн;

- від 10.06.2024 № 989 на суму 100 000,00 грн;

- від 26.07.2024 № 1084 на суму 40 000,00 грн;

- від 30.07.2024 № 1092 на суму 30 000,00 грн;

- від 28.08.2024 № 1182 на суму 57 000,00 грн.

Проте, відповідачем здійснено надання послуг за договором на суму 3 007 000,00 грн та повернуто позивачу суму невикористаного авансу в розмірі 1 050 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції 01.08.2023 № 68.

Також між сторонами в підписаний (в електронній формі, за допомогою сервісу «Вчасно» шляхом скріплення електронними підписами) акт про помилково підписані документи від 18.07.2024 № б/н, яким сторони зафіксували помилковість підписання акту надання послуг від 30.12.2023 № 179 на суму 3 420 000,00 грн та акту надання послуг від 31.05.2024 № ПО 000000010 на суму 760 000,00 грн та погодились, що: вказані акти не підтверджують факт надання зазначених в них послуг; не тягнуть за собою жодних юридичних наслідків для кожної із сторін; в бухгалтерському та податковому обліку використані бути не можуть; не є підставою для оплати зазначених в них сум.

Враховуючи те, що відповідачем не здійснено повернення позивачу частини суми попередньої оплати за договором (як різниці між загальною сумою попередньої оплати в розмірі 6 517 000,00 грн, суми наданих послуг за договором в розмірі 3 007 000,00 грн та суми повернутого позивачу невикористаного авансу в розмірі 1 050 000,00 грн) позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів у вигляді попередньої оплати в сумі 2 460 000,00 грн.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 6 874,52 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаємних розрахунків за договором в період з 01.01.2018 по 19.07.2024 (в електронній формі, за допомогою сервісу «Вчасно», шляхом скріплення електронними підписами), у якому відображена заборгованість відповідача перед позивачем на суму у розмірі 2 460 000,00 грн.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Позивач, згідно із п. 3.4.3 договору, звернувся до відповідача з претензією від 18.02.2025 № 1 про повернення попередньої оплати в сумі 2 460 000,00 грн в місячний строк з дня її одержання. Вказана претензія направлена на адресу місцезнаходження відповідача 18.02.2025, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення, який наявний в матеріалах справи та отримана одержувачем 21.02.2025.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем на користь позивача попередньої оплати за договором в сумі 2 460 000,00 грн, тому, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи положення п. 3.4.3 договору, позивач відмовився від рекламної кампанії за договором, а сума попередньої в розмірі 2 460 000,00 грн підлягає поверненню позивачу, у зв`язку із чим, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді попередньої оплати за договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 2 460 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що сума 3% річних у розмірі 6 874,52 грн, є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до наявного у матеріалах справи договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05.02.2025 № 25/02-01, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Ігора Тетері» та додатком від 05.02.2025 № 1 до такого договору, об`єм наданих послуг та їх вартість зазначена у пунктах 2.1 та 2.2 додатку від 05.02.2025 № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05.02.2025 № 25/02-01 та становить загальну суму 85 000,00 грн.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

Так, відповідно до п. 2.1, 2.2 додатку № 1, 50 000 грн включають в себе початок підготовки позовної заяви в частині: аналізу актуальної судової практики; розроблення правової позиції; визначення процесуальних клопотань, що можуть бути подані разом із позовної заявою; 35 000 грн включають в себе: завершення підготовки позовної заяви шляхом оформлення позовної заяви та подання її до суду; підготовка відповіді на відзив (якщо відповідачем буде подано відзив); підготовка інших необхідних заяв та клопотань з процесуальних питань; представництво клієнта в судових засіданнях в суді першої інстанції.

Так, матеріалами справи підтверджується надання позивачу професійної правничої (правової) допомоги, натомість відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги позивача.

Враховуючи викладене, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, беручи до уваги середній розмір заробітної плати та об`єм наданих правових послуг, колегія суддів апеляційної інстанції, керуючись, зокрема такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу до суми у розмірі 85 000,00 грн.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, позивачем подано до господарського суду першої інстанції заяву про прийняття додаткового рішення, а саме про розподіл судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу при розгляді Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 № 910/4596/25.

Обґрунтовуючи понесені витрати на правову допомогу під час розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційних скарг на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 у справі № 910/4596/25 позивачем подано до суду, зокрема, додаток від 28.04.2025 № 2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05.02.2025 № 25/02-01 та акт приймання-передачі послуг на суму 20 000,00 грн з переліком (обсягом) наданих послуг.

Також до заяви додано акт від 16.09.2025 про приймання-передачі наданих послуг в рамках професійної правничої (правової) допомоги за договором про надання професійної правничої (професійної) допомоги 25/02-01 від 05.02.2025 (додаток 1), на загальну вартість наданих послуг у розмірі 85 000,00 грн (а.с. 188, т. ІІІ).

Як вбачається із постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 910/4596/25, ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 у справі № 910/4596/25 скасовано в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та задоволено останню в такій частині, а в п. 8 мотивувальної частини постанови зазначено про те, що судовий збір за розгляд апеляційних скарг слід розподілити суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.

Тобто позивачем понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 у справі № 910/4596/25.

Також при зверненні до Північного апеляційного господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, відповідно до платіжної інструкції від 30.04.2025 № 1752.

Положеннями частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги позивача, натомість колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає неспіврозмірності розміру понесених позивачем витрат на професійну (правничу) допомогу.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді попередньої оплати у розмірі 2 460 000,00 грн, 3% річних в розмірі 6 874,52 грн та 85 000,00 грн витрат на праву допомогу, 20 000,00 грн витрат на правову допомогу у апеляційній інстанції при оскарженні ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2025, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Верховний Суд наголошує на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно враховано те, що заявлена до стягнення сума основної заборгованості за договором відображується у акті звірки взаємних розрахунків в період з 01.01.2018 по 19.07.2024, який при цьому підписаний як позивачем, так і відповідачем; надання відповідачем ідентичних послуг за договором іншим суб`єктам господарювання жодним чином не доводить надання таких послуг позивачу на заявлену до стягнення суму основної заборгованості; подані відповідачем знімки публікацій в соціальних мережах не ідентифікують надання послуг в межах договору, а подані відповідачем квитанції на оплату в призначенні платежу не містять посилання на укладений між сторонами спору договір та здійснені до підписання сторонами акту звірки (19.07.2024);

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що всупереч положенням пункту 2.3 договору засвідчення факту належного виконання послуг за договором у вигляді акту приймання-передачі наданих послуг на заявлену до стягнення суму основної заборгованості матеріали справи не містять, при цьому, повернення невикористаного авансу передбачене пунктом 3.4.3 договору після дотримання визначених таким пунктом вимог, які дотримані позивачем у вигляді направлення претензії від 18.02.2025 № 1 та отримання останньої відповідачем (21.02.2025).

Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що направлення позивачу (опис вкладення 119) акту наданих послуг від 24.02.2025 № ПО2 (в одному екземплярі) здійснене відповідачем після фіксації між сторонами спору заборгованості за договором (акт звірки від 19.07.2024) та направлення позивачем претензії від 18.02.2025 № 1, при цьому, в претензії від 18.02.2025 № 1 позивачем чітко зазначено про відмову від замовлення рекламних послуг на суму 2 460 000,00 грн.

Скаржником не спростовано тієї обставини, що перемовини, які здійснені відповідачем з дизайнером у вигляді електронної переписки з приводу узгодження реклами датовані жовтнем 2023 року та не стосуються спірної суми, оскільки між сторонами договору підписаний акт наданих послуг від 30.12.2023 № 179, а вимоги з приводу відсутності надання послуг у 2023р. позивачем у даному спорі не заявлені.

Доводи скаржника про рейдерське захоплення співвласником бізнесу вчиненням дій у вигляді продажу часток у статутному капіталі зазначених у відзиві юридичних осіб не стосується предмету даного спору, при цьому, скаржник не позбавлений права звернутись за захистом своїх прав шляхом подання відповідного позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що апеляційна скарга не містить доводів відповідача про порушення чи неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, як і не містить заперечень щодо стягуваної суми витрат на послуги адвоката.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та додатковому рішенні Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своїх рішень за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шталтовни Наталії В`ячеславівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі № 910/4596/25 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/4596/25 залишити без змін.

4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Справу 910/4596/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 09.02.2026, зокрема, у зв`язку із перебуванням суддів Суліма В.В. та Ткаченка Б.О. у відрядженні.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко