РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026Справа № 910/13595/25

За позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (далі - АТ "СК "Країна", позивач) до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталась 10.05.2025 у місті Суми, за участю застрахованого у АТ "СК "Країна" транспортного засобу - "Тойота", VIN НОМЕР_1 , був пошкоджений транспортний засіб "Ауді", державний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим АТ "СК "Країна" сплатило потерпілій особі страхове відшкодування на суму 200 000,00 грн. Проте, АТ "СК "Країна" стало відомо, що на момент ДТП (10.05.2025) стосовно цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "Тойота" діяв ще один поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ЕР/223871504), виданий ПАТ "НАСК "Оранта" (відповідач), який несе рівнозначну відповідальність разом із АТ "СК "Країна" за спричинену потерпілій особі шкоду. Тому, як вважає позивач, у відповідача виник обов`язок компенсувати АТ "СК "Країна" 50 % сплаченого ним страхового відшкодування, яку відповідач не відшкодував, тому у позові просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що підстав для сплати страхового відшкодування немає, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладення внутрішнього договору страхування щодо одного й того самого забезпеченого транспортного засобу достроково припиняє дію попереднього укладеного внутрішнього договору страхування щодо такого транспортного засобу з дати і часу набрання чинності новим внутрішнім договором страхування. Отже, у відповідача відсутні підстави для сплати позивачу 50 % страхового відшкодування, від сплаченої позивачем суми власнику пошкодженого автомобіля. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та відзив, а також додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (Поліс ЕР/228009941) були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Тойота", VIN НОМЕР_1 .

10.05.2025 у м. Суми сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача вищевказаного транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу "Ауді", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 22.05.2025 у справі № 591/5179/25 за фактом вказаної ДТП водій ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач платіжною інструкцією № 45543 від 12.06.2025 сплатив власнику пошкодженого автомобіля ( ОСОБА_2 ) суму страхового відшкодування 200 000,00 грн.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У подальшому, АТ "СК "Країна" стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 10.05.2025 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Тойота", VIN НОМЕР_1 , винного у ДТП, діяв ще один поліс ЕР/223871504, виданий ПАТ "НАСК "Оранта", а тому 17.08.2025 та 18.09.2025 позивач звернувся до останнього з вимогами відшкодувати йому 50 % сплаченого ним власнику пошкодженого автомобіля страхового відшкодування, що становить 100 000,00 грн. (200 000,00 грн./2).

Розглянувши вказану вимогу, відповідач листами від 26.08.2025, від 03.09.2025 відмовив у сплаті страхового відшкодування, оскільки на момент ДТП діяв поліс № ЕР/228009941, страховик - АТ "СК "Країна", а тому саме останній має сплатити страхове відшкодування у повному обсязі.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, відносини між страховиками-членами МТСБУ з питань забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди, врегульовано Порядком виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020.

Пунктом 2.1 статті 2 вказаного Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками, при цьому наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, є достатнім доказом виконання страхувальником свого обов`язку повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату скоєння ДТП (10.05.2025) діяло два Поліси страхування цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи ( ОСОБА_1 ), що керував транспортним засобом «Тойота", VIN НОМЕР_1 , а саме - поліс № ЕР/228009941, виданий АТ "СК "Країна", та ЕР/223871504, виданий ПАТ "НАСК "Оранта".

Відповідно до п. 5.1 Порядку страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.

Отже, АТ "СК "Країна" та ПАТ "НАСК "Оранта" є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" вони мають відповідати, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Посилання ПАТ "НАСК "Оранта" на ч. 10 ст. 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд не приймає, оскільки відповідно до Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення, вказаний Закон набирає чинності з 20 червня 2024 року, проте, норми статті 11 вводяться в дію з 1 січня 2026 року.

Відповідно до вимог ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Суд зазначає, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази (крім платіжної інструкції № 45543 від 12.08.2025 про сплату власнику пошкодженого автомобіля «Ауді», державний номер НОМЕР_2 ), які б підтверджували, що розмір завданої шкоди власнику вказаного автомобіля становить саме 200 000,00 грн. (відсутній відповідний експертний висновок, документи СТО, тощо), докази, які б підтверджували складові зазначеної суми.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст. 86 ГПК України).

Таким чином, суд вважає недоведеною позивачем належними засобами доказування вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Ауді», державний номер НОМЕР_2 ), у розмірі 200 000,00 грн.

Отже, позовні вимоги АТ "СК "Країна" про стягнення з відповідача 50 % від суми сплаченого ним страхового відшкодування (200 000,00 грн.), що становить 100 000,00 грн., є необгрунтованими, у зв`язку з чим у позові суд відмовляє у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.02.2026 року

Суддя О.В. Котков