СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Харків Справа № 905/871/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційні скарги АТ "Українська залізниця" (вх. №2651Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 (повне рішення складено 24.11.2025 в приміщенні господарського суду Донецької області суддею Левшиною Г.В.) та на додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 (повне додаткове рішення складено 15.12.2025 в приміщенні господарського суду Донецької області суддею Левшиною Г.В.) у справі № 905/871/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", м. Дніпро

до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман

про стягнення заборгованості в сумі 38538,00 грн., з яких: 3% річних в сумі 6741,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 31796,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", м. Дніпро, позивач, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман, про стягнення заборгованості в сумі 38 538,00 грн., з яких: 3% річних в сумі 6 741,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 31 796,25 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, як правонаступником ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", що підтверджується рішенням господарського суду Донецької області від 04.09.2018 у справі № 905/1417/18, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 32 523,54 грн. вартості нестачі вугілля, 1 762,00 грн. судового збору. Наведене, в свою чергу, стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат та пред`явлення їх позивачем до стягнення у судовому порядку.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25 позовні вимоги ТОВ "СКС Транс", м. Дніпро до АТ "Українська залізниця", м. Київ в особі РФ "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця", м. Лиман про стягнення заборгованості в сумі 38 538,00 грн., з яких: 3% річних в сумі 6741,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 31796,25 грн., задоволено повністю.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі РФ "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь ТОВ "СКС Транс" (49010, м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 8, оф.13, ідентифікаційний код 43556600) 3% річних в сумі 6741,75 грн. та інфляційні втрати в сумі 31796,25 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн.

02.12.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, за змістом якої останній просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/871/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", м. Дніпро про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" (49010, м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 8, оф.13, ідентифікаційний код 43556600) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням АТ "Українська залізниця" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «СКС ТРАНС» до АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не були взяті до уваги заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог та застосовані норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Так, апелянт зазначає, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, стягнення з відповідача, як з перевізника, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням договору перевезення (не забезпечення збереження ввіреного йому вантажу) суперечить вимогам законодавства, а саме приписам ч. 5 ст. 307 ГК України, ч. 2 ст. 908, ст. 920 ЦК України, ст. 105 Статуту залізниць України. Крім того зазначає, що заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних не підлягають стягненню з відповідача, оскільки нараховані понад встановлені чинним законодавством граничні межі відповідальності перевізника (відповідача) та не є фактично понесеними збитками позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" (вх. №2651Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25. Розгляд даної апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту. Витребувано з господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/871/25.

Крім того, не погодившись із вищевказаним додатковим рішенням АТ "Українська залізниця" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі №905/871/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС ТРАНС» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. відмовити.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі №905/871/25 обґрунтовує тим, що згідно з Договором про надання професійної правничої допомоги № 02 від 27.08.2025 та Додатком № 1 до нього ТОВ «СКС Транс» зобов`язалося надавати Адвокатське бюро «Юлії Біжко» в особі керуючого бюро адвоката Біжко Юлії Олександрівни. Проте, інтереси позивача в суді представляла та всі процесуальні документи подавала Казак Єлизавета Сергіївна на підставі довіреності. При цьому, докази, що Казак Є.С. є адвокатом чи пов`язана з Адвокатським об`єднанням «Юлії Біжко» матеріали справи не містять. Також зазначає, що заяви позивача по суті справи підписані та подані до суду представником позивача Казак Є.С., а не адвокатом Адвокатського бюро «Юлії Біжко». Крім того, зазначає, що заявлена сума у 15 000,00 грн за підготовку чотирьох процесуальних документів та аналіз матеріалів може значно перевищувати середні ринкові ціни на аналогічні послуги в регіоні та бути необґрунтовано завищеною, що суперечить принципу розумності. Також апелянт вважає, що наведені позивачем документи не містять достатнього обґрунтування співмірності заявлених витрат критеріям, визначеним частиною 4 статті 126 ГПК України, а тому у разі, якщо суд прийде до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, відповідач просить, зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу до розумної суми у межах 1000,00 грн.

Також апелянт зазначає, що надані до заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 905/871/25 докази: копія акту №01 від 28.11.2025 здачі приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №07 та копія рахунка на оплату №07 від 27.11.2025 подані поза межами строку визначених нормами чинного законодавства, а саме: рішення ухванено 24.11.2025, тоді як заява про ухвалення додаткового рішення подана 02.12.2025, що є підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" (вх. №2738Д/1) на додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/871/25. Прийнято апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" (вх. №2738Д/1) на додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/871/25 до спільного розгляду з апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" (вх. №2651Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту. Витребувано з господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/871/25.

Ухвали Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 та від 23.12.2025 отримано всіма учасниками справи 15.12.2055 та 23.12.20255 відповідно, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку учасникам справи електронного листа (ухвал Східного апеляційного господарського суду у даній справі).

18.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 905/871/25.

Від представника позивача 30.12.2025, тобто у встановлений судом строк, надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Крім того просить стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «СКС ТРАНС» судові витрати у розмірі 7000,00 грн., пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Також зазначає, що документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат будуть подані відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

11.01.2026 від представника апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу на рішення суду.

Від представника позивача 07.01.2026, тобто у встановлений судом строк, надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/871/25, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Також просить стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «СКС ТРАНС» судові витрати у розмірі 5000,00 грн., пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат будуть подані відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

11.01.2026 від представника апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Донецької області від 04.09.2018 у справі №905/1417/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля м.Добропілля, Донецька область до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман, Донецька область про стягнення 32523,54 грн., задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача вартість нестачі вугілля в сумі 32523,54 грн., а також судовий збір у сумі 1762,00 грн.

03.10.2018 на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

З урахуванням наведеного, обставини, встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 04.09.2018 у справі №905/1417/18 мають преюдиціальне значення та повторного доведення не потребують.

Постановою господарського суду Донецької області від 12.10.2022 у справі №905/1977/21 Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Курбанова Назіма Вахід-Огли.

11.09.2023 відбувся електронний аукціон з продажу прав вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн., яка підтверджується даними бухгалтерського обліку, зокрема і продаж заборгованості РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у розмірі 34285,54 грн., що стягнута на підставі рішення господарського суду Донецької області від 04.09.2018 у справі №905/1417/18.

Відповідно до протоколу про проведення аукціону №BRD001-UA-029 від 11.09.2023 переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС".

19.09.2023 між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" (первісний кредитор) та ТОВ "СКС ТРАНС" (новий кредитор) було підписано Акт про придбання майна на аукціоні.

Згідно з пунктом 1 Акту про придбання майна на аукціоні первісним кредитором передано, а новим кредитором прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні BRD001-UA-029 по Лоту 2, який відбувся 11 вересня 2023 року, а саме: право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн., яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у Додатку №2 до Протоколу №3 від 17.07.2023р. Комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля").

На момент підписання цього акту покупець сплатив продавцю ціну продажу майна, а саме 7951,25 грн. (п. 2 Акту).

У п. 6 Акту про придбання майна на аукціоні вказано, що сторони не мають одна до одної ніяких претензій, новому кредитору передані майно, а також всі документи.

19.09.2023 між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" у особі ліквідатора Курбанова Назіма Вахід-Огли, як первісним кредитором, та ТОВ "СКС ТРАНС" було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - Договір про відступлення права вимоги), за умовами п. 1.1. якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором та чинним в Україні законодавством, первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн., яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у Додатку №2 до Протоколу №3 від 17.07.2023р. Комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля") (далі основне зобов`язання), в результату чого Новий кредитор стає кредитором за Основним зобов`язанням на всю суму заборгованості за основним зобов`язанням.

У відповідності до п. 1.2. за цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням.

Також за цим договором новий кредитор має право замість первісного кредитора звертатися в досудовому, позасудовому та судовому порядку з вимогою виконання боржниками вищезазначеного грошового зобов`язання та інші права, які відповідно до законодавства України належать кредитору у зобов`язанні за основним зобов`язанням (п. 1.3. Договору про відступлення права вимоги).

У пункті 2.1. договору визначено, що відповідно до пункту 3 статті 82 Кодексу України з процедур банкрутства первісний кредитор засвідчує, що новим кредитором здійснено повну оплату права вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн., яка підтверджена даними бухгалтерського обліку, згідно п.2.2. цього договору.

Новий кредитор підтверджує, що в момент підписання цього Договору первісний кредитор передає, а новий кредитор отримує документи на підтвердження права вимоги (п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги).

З моменту підписання сторонами цього договору до нового кредитора переходить право вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням в повному обсязі, а первісний кредитор втрачає зазначені права вимоги повністю. Моментом переходу права вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням до нового кредитора є момент підписання цього Договору (п.3.2. Договору про відступлення права вимоги).

Пунктом 3.4. Договору про відступлення права вимоги передбачено, що первісний кредитор засвідчує, що до початку електронного аукціону №BRD001-UA-029 від 11.09.2023р. основне зобов`язання боржниками виконане не було.

Договір про відступлення права вимоги є чинним, в судовому порядку недійсним не визнавався.

Крім того, з автоматизованої системи діловодства суду, встановлено, що ухвалою господарського суду від 03.12.2024 по справі №905/1417/18 замінено стягувача у наказі господарського суду Донецької області від 03.10.2018р. про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. по справі №905/1417/18 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «СКС ТРАНС».

Таким чином, звертаючись до суду з означеним позовом, позивач наполягає на тому, що ТОВ "СКС ТРАНС", як правонаступник ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", набуло право пред`явлення вимоги до РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення інфляційних втрат у сумі 31796,25 грн. та 3% річних у сумі 6741,75 грн., нарахованих на заборгованість у сумі 32523,54 грн. за період з 28.09.2018 по 25.08.2025, що стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. у справі №905/1417/18.

В свою чергу, відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, відповідач наполягає на тому, що зобов`язання АТ «Укрзалізниця» за договором перевезення вантажу №48482301 від 24.02.2018 не є грошовими зобов`язаннями. Законом встановлено обмежену відповідальність залізниці за втрату вантажу у вигляді відшкодування збитків у розмірі дійсної вартості вантажу. Будь-яка інша відповідальність за зазначене порушення не визначена ні договором, ні Статутом, ні законом.

Також відповідач вважає, що нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період з 28.09.2018 по 25.08.2025 не підлягають стягненню, оскільки були нараховані за період більший ніж три роки, які передували подачі позову. За розрахунками відповідача за період з 29.08.2022 по 25.08.2025 інфляційні втрати становлять 10459,73 грн. та 3% річних 2919,10 грн.

При цьому, за твердженням відповідача, з огляду на наявну судову практику, з метою дотримання розумного балансу інтересів сторін, дотримуючись принципів справедливості, добросовісності, розумності суд має достатньо обґрунтованих підстав для ухвалення рішення про відмову у стягненні 3% річних або про зменшення суми 3% річних до символічного розміру 0,01 грн.

Додатково відповідач звертає увагу на те, що ні первісний, ні новий кредитор через власну бездіяльність тривалий час не намагалися вчинити будь-які дії з виконання рішення суду у справі №905/1417/18.

Заявлений до стягнення розмір судових витрат, на переконання відповідача, також підлягає зменшенню, оскільки він не відповідає критерію співмірності та не є пропорційним до предмета спору.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати, посилаючись на те, що до вимог про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю три роки, перебіг якої був продовжений на строк дії карантину та воєнного стану.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 Цивільного кодексу України). Тобто на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Воно відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Колегія суддів зазначає, що частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання. Наведені правила є універсальними.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права та може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни.

Так, згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 3 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Таким чином, на підставі Договору про відступлення права вимоги від 19.09.2023 та Акту про придбання майна на аукціоні від 19.09.2023 відбулась заміна сторони в зобов`язанні, заборгованість за яким стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. у справі №905/1416/18, а саме ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" змінено його правонаступником ТОВ "СКС Транс".

Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов та у апеляційній скарзі, в частині того, що зобов`язання відповідача за договором перевезення вантажу за залізничними накладними не є грошовими, колегія суддів зазначає, що цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2, 3 статті 11 ЦК України може виникати на підставі не лише договорів й інших правочинів, а і завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі та інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Таким чином, внаслідок виявленої під час залізничного перевезення нестачі вугілля, у відповідача виникло саме грошове зобов`язання з відшкодування вартості втраченого вантажу, що і підтверджено рішенням суду в справі №905/1417/18.

У даній справі договірні правовідносини між сторонами після порушення відповідачем своїх обов`язків трансформувалися в правовідносини, пов`язані зі стягненням грошових коштів на підставі судового рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, за загальним правилом кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач станом на момент укладення договору про відступлення прав вимоги (так і на теперішній час) добровільно не відшкодував ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" суму збитків у зв`язку із втратою вантажу, яка була предметом стягнення в справі №905/1417/18, не виконав відповідне рішення суду про стягнення такої суми збитків. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Інші заперечення відповідача стосовно тривалої бездіяльності позивача (стягувача) щодо виконання рішення суду по справі №905/1417/18, а також щодо не подання новим стягувачем заяви про заміну сторони виконавчого провадження, на думку колегії суддів, є неспроможними та необґрунтованими.

По-перше, як вже раніше було зазначено, ухвалою господарського суду від 03.12.2024 по справі №905/1417/18 замінено стягувача у наказі господарського суду Донецької області від 03.10.2018 про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 04.09.2018 по справі №905/1417/18 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «СКС ТРАНС».

Відповідна ухвала оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, відомості якого є офіційними та загальнодоступними.

По-друге, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що рішення суду має бути виконане саме боржником, не зважаючи на те чи застосовувались заходи примусового виконання рішення суду, не перекладаючи відповідальність за невиконання такого рішення на стягувача.

Так, з обставин даної справи вбачається, що саме у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 04.09.2018 у справі №905/1417/18 позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій нарахував за період з 28.09.2018 по 25.08.2025 інфляційні втрати в сумі 31796,25 грн. та 3% річних у сумі 6741,75 грн.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у кредитора згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Крім того, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Як зазначає позивач у позові та вбачається з наданого розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних втрат у даній справі позивачем здійснено за період з 28.09.2018 (після набрання рішенням у справі №905/1417/18 законної сили 27.09.2018) по 25.08.2025 (до звернення до суду з даним позовом) на суму заборгованості в розмірі 32523,54 грн.

В свою чергу у відзиві на позов відповідач стверджував, що строк стягнення інфляційних втрат та 3% річних має складати з 28.08.2022 (три роки до дати подання позову) по 25.08.2025 (останній день нарахування).

В подальшому, відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, про застосування якої також зазначає у апеляційній скарзі, та стверджував, що додаткові нарахування, а саме нарахування інфляційних втрат та 3% річних мають поділяти долю основного зобов`язання. З урахуванням того, що позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, відповідач дійшов висновку, що строк позовної давності за додатковою вимогою також не може перевищувати скорочений строк позовної давності. Тому строк стягнення інфляційних втрат та 3% річних не може перевищувати 15 місяців, які передували подачі позовної заяви, в даному випадку - з 29.05.2024 по 28.08.2025.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженням апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з огляду на вище наведені правові висновки, право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

При цьому, стосовно доводів відповідача про те, що в даній справі має застосовуватись скорочений строк позовної давності в 6 місяців, то колегія суддів зазначає, що предметом даного спору не є вимога до залізниці як до перевізника, предметом спору є вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати збитків за втрату вантажу, які стягнуті рішенням суду, а тому скорочений строк позовної давності в даному випадку не застосовується.

При цьому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, на які посилається відповідач, є не релевантними до обставин цієї справи, оскільки у вказаній справі надавався правовий висновок щодо визначення юрисдикції суду під час розгляду вказаної справи, за результатами розгляду вказаної справи Велика Палата дійшла висновку, що спір щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних має розглядатись судом тієї юрисдикції, що і спір щодо стягнення основної суми заборгованості.

Отже, колегія суддів зазначає, що право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3% річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон №3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Таким чином, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився до 04.09.2025.

Подібні правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24.

Як встановлено колегією суддів, заявлені до стягнення суми процентів річних та інфляційних втрат нараховані позивачем за період з 28.09.2018 по 25.08.2025. Враховуючи положення законодавства щодо продовження та зупинення строків позовної давності, оскільки період який заявлений позивачем відповідає вимогам законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про застосування позовної давності.

Перевіривши наданий розрахунок 3% річних у загальній сумі 6741,75 грн. за заявлений позивачем період прострочення та суму заборгованості, колегія суддів встановила, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені вірно.

Перевіривши наданий розрахунок інфляційних втрат у сумі 31796,25 грн. на суму заборгованості 32523,54 грн. з урахуванням індексів інфляції за період жовтень 2018 року - липень 2025 року (зазначено про нарахування до 25.08.2025, але фактично індекс інфляції за серпень 2025р. не застосовувався), колегія суддів встановила, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені правильно.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних до 0,01 грн, то суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернувся до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24, де остання виснувала, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Таким чином, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Таким чином, клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Також є безпідставними посилання відповідача на збагачення позивача з урахуванням того, що заявлена сума не є співмірною щодо ціни, за яку придбана вимога, оскільки якщо право вимоги відступається за плату, то сторони договору купівлі-продажу відповідно до ч. 3 ст. 656, 627 ЦК України можуть на власний розсуд визначити ціну продажу цього права. Чинне законодавство не містить заборони на встановлення ціни права грошової вимоги, що відступається за договору купівлі-продажу, у розмірі меншому, ніж номінальний розмір таких вимог. Крім того, визначення сторонами договору купівлі-продажу права вимоги ціни її продажу ніяким чином не впливає на розмір відступленого права та на суму зобов`язань боржника, ціна відступлення права вимоги ніяким чином не впливає на здійснення нарахувань на суму грошового зобов`язання боржника за ст. 625 ЦК України або можливість здійснення таких нарахувань в меншому розмірі.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо додаткового рішення колегія суддів зазначає про таке.

Частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч.2 ст.161 Господарського процесуального кодексу України).

У позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно з яким позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 цього Кодексу).

Як вбачається, позивачем подано заяву щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу (надіслано через підсистему «Електронний суд» в понеділок 01.12.2025) протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду з урахуванням того, що останній день строку припав на вихідний день, чим спростовуються твердження апелянта про те, що заява про ухвалення додаткового рішення подана поза строками, встановленими ч. 8 ст. 129 ГПК України.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надані копії: Договору про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025, Додатку №1 та Додатку №2 до Договору про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025, Акту №01 від 28.11.2025 здачі-приймання до Договору про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025, Рахунку на оплату №01 від 28.11.2025.

Відповідно до умов Договору про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025 (надалі - Договір), укладеного між Адвокатським бюро "Юлії Біжко" (надалі - Адвокатське бюро, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" (надалі - Замовник), Адвокатське бюро зобов`язується надати Замовнику професійну правничу допомогу (надалі - Послуги) у формі захисту прав та інтересів Замовника щодо стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" інфляційних втрат та 3% річних внаслідок невиконання рішення господарського суду Донецької області від 04.09.2018 по справі №905/1417/18, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до Публічного Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 32523,54 грн. основної заборгованості та судового збору у розмірі 1762,00 грн., право вимоги за яким набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс".

Відповідно до п. 2.2 Договору умови надання Послуг визначаються у Додатку №1 до цього Договору.

За умовами п. 3.1 та п. 3.2 Договору послуги надаються Адвокатським бюро Замовнику в усній або в письмовій формі, а також шляхом вчинення юридично значимих дій передбачених законодавством України. Під час передачі результатів Послуг Сторони складають у двох екземплярах Акт здачі - прийняття наданих юридичних послуг по одному екземпляру для кожної зі Сторін.

Згідно з п. 4.1 Договору Адвокатське бюро зобов`язується вчиняти усі необхідні дії для надання адвокатських послуг (професійну правничу допомогу), передбачених цим Договором, а саме:

- аналіз наданих Замовником документів щодо правовідносин пов`язаних зі стягненням заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" інфляційних втрат та 3% річних внаслідок невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. по справі №905/1417/18, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до Публічного Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 32523,54 грн. основної заборгованості та судового збору у розмірі 1762,00 грн., право вимоги за яким набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс";

- консультування Замовника щодо вищезазначених правовідносин;

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" інфляційних втрат та 3% річних внаслідок невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. по справі №905/1417/18, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до Публічного Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 32523,54 грн. основної заборгованості та судового збору у розмірі 1762,00 грн., право вимоги за яким набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", за для подання Замовником позовної заяви до суду;

- складання інших процесуальних документів (за потреби).

Пунктом 5.1.1 Договору сторони погодили, що Адвокатське бюро має право на отримання від Замовника гонорару (винагороди) за надані відповідно до цього Договору Послуги, передбачені предметом цього Договору.

Замовник зобов`язується своєчасно приймати надані Послуги та сплачувати за них обумовлений цим Договором гонорар (винагороду) (п. 6.1.1 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору за Послуги, що надаються відповідно до цього Договору, Замовник зобов`язується сплачувати Адвокатському бюро гонорар (винагороду).

Сума гонорару (винагороди) за Послуги, що надаються Адвокатським бюро, та порядок проведення розрахунків між Сторонами визначається Додатком №2 до цього Договору (п. 8.2 Договору).

На визначення розміру гонорару (винагороди) Адвокатського бюро впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання адвокатських послуг (правової допомоги) (п. 8.3 Договору).

Згідно з п. 8.4 Договору факт надання Послуг підтверджується Актом здачі - прийняття наданих послуг, який підписуються Сторонами та є разом з наданим Адвокатським бюро рахунком - підставою для перерахування суми гонорару (винагороди).

Цей Договір набирає чинності з дати підписання, яку зазначено на початку тексту цього Договору, і зберігає чинність до виконання зобов`язань за ним (п. 9.1 Договору).

До вказаного Договору сторонами підписано Додаток №1 від 27.08.2025, яким погодили, що професійна правнича допомога за договором про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025 буде надаватись адвокатом Біжко Юлією Олександрівною (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 23.11.2018 за №3976 на підставі Рішення ради адвокатів Дніпропетровської області від 20.11.2018), для чого адвокату Біжко Юлії Олександрівні Замовником надається право: подавати та підписувати від імені Замовника заяви, запити, позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги, тощо; знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії, фотокопії, прослуховувати фіксацію судового процесу, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності або неповноти; одержувати копії рішень, постанов та ухвал суду, судових наказів та виконавчих листів; одержувати необхідні довідки, акти, постанови, листи, поштову кореспонденцію тощо; бути представником в органах прокуратури, служби безпеки України, в органах поліції; бути представником в судах, господарських судах, адміністративних судах, судах, апеляційних судах, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду України, Касаційному цивільному суді у складі Верховного суду України, Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду України, Верховному суді, а також в судах по адміністративним, цивільним та кримінальним справам, кримінальним провадженням, з правами, якими наділений законом позивач, відповідач, заявник, треті особи, потерпілі особі, з правом пред`явлення позову, змінювати предмет і підставу позову, з правом брати участь у судових засіданнях, з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, в тому числі з правом закінчення справи мировою угодою, з правом визнавати повністю та/або частково позовні вимоги, укладати мирові угоди тощо та з правом на оскарження рішення суду; подавати та підписувати від імені Замовника необхідні заяви (позовні тощо) й скарги (апеляційні, касаційні), інші заяви, довідки, клопотання, відгуки, пояснення, запити, мирові угоди, інші документи; бути представником Замовника у відділах державної виконавчої служби, приватних виконавців для чого йому надається право пред`являти виконавчі листи та судові накази до виконання, знайомитись з матеріалами виконавчих проваджень, тощо сплачувати державне мито, судовий збір або будь-які інші платежі.

Також сторонами підписано Додаток №2 до Договору, в якому погодили, що Замовник зобов`язується сплатити Адвокатському бюро гонорар (винагороду). Гонорар (винагорода) Адвокатського бюро за надану професійну правничу допомогу за Договором про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025р. є фіксованим та складає 15000,00 грн. Гонорар (винагорода) Адвокатського бюро оплачується частинами, а саме: 5000,00 грн. оплачується Замовником протягом 30 днів з дня ухвалення рішення суду, 10000,00 грн. протягом 30 днів з дня набрання чинності рішення суд.

На виконання умов Договору сторонами було складено і підписано Акт №01 від 28.11.2025 здачі-приймання до Договору про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025, відповідно до якого Адвокатське бюро надало, а Замовник прийняв професійну правничу допомогу у вигляді:

- аналіз наданих Замовником документів щодо правовідносин пов`язаних зі стягненням заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" інфляційних втрат та 3% річних внаслідок невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. по справі №905/1417/18, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до Публічного Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 32523,54 грн. основної заборгованості та судового збору у розмірі 1762,00 грн., право вимоги за яким набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс";

- консультування Замовника щодо вищезазначених правовідносин;

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" інфляційних втрат та 3% річних внаслідок невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 04.09.2018р. по справі №905/1417/18, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до Публічного Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 32523,54 грн. основної заборгованості та судового збору у розмірі 1762,00 грн., право вимоги за яким набуто Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", за для подання Замовником позовної заяви до суду;

- аналіз відзиву на позовну заяву по справі №905/871/25;

- складання відповіді на відзив по справі №905/871/25 задля подання Замовником до суду;

- аналіз заперечень на відповідь на відзив №905/871/25.

Відповідно до п. 2 вказаного Акту професійна правнича допомога згідно даного Акту надана Адвокатським бюро вчасно, у повному обсязі та з дотриманням інших умов Договору.

Пунктом 3 вказаного Акту сторони погодили, що вартість наданих адвокатських послуг складає 15000, 00 грн.

Також до матеріалів справи надано Рахунок на оплату № 01 від 28.11.2025 винагороди (гонорару) відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги №02 від 27.08.2025р. в сумі 15000,00 грн.

В силу дії п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, у відповідності до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 цього Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 Постанови).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведеною в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Так, дослідивши вищенаведені докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що сторонами було погоджено саме фіксовану форму гонорару адвоката.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні правові висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу, а саме, конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність", ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 19.11.2021р. у справі №910/4317/21).

Оскільки було раніше встановлено, що умовами Додаток №2 до Договору сторони визначили, що розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги є фіксованим та становить 15000,00 грн., тому, у даному випадку, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача з приводу відсутності належної деталізації часових затрат адвоката на надання кожної окремої послуги.

Крім того, заперечуючи проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу та у апеляційній скарзі відповідач вказував, що інтереси позивача в суді представляла та всі процесуальні документи подавала Казак Єлизавета Сергіївна на підставі довіреності. При цьому, докази, що Казак Є.С. є адвокатом чи пов`язана з Адвокатським об`єднанням "Юлії Біжко" матеріали справи не містять. Також зазначає, що заяви позивача по суті справи підписані та подані до суду представником позивача Казак Є.С., а не адвокатом Адвокатського бюро "Юлії Біжко".

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки факт надання професійної правничої допомоги підтверджується підписаним позивачем та адвокатським бюро "Юлії Біжко" Актом здачі-приймання до Договору про надання професійної правничої допомоги №07 від 27.08.2025. Відповідно до переліку видів наданої правничої допомоги, зазначеної у вказаному акті, адвокатське бюро надало такі послуги як аналіз документів, що стосуються спірних правовідносин, консультування позивача, підготовка позовної заяви для подання позивачем до суду, аналіз відзиву, складання відповіді на відзив для подання позивачем до суду, аналіз заперечень. З наведено переліку вбачається, що адвокатське бюро здійснювало підготовку заяв по суті справи для позивача. Подання таких заяв по суті справи адвокатським бюро до суду не включено в такий перелік, та фактично і не здійснювалось. Позивач самостійно через уповноважену особу Казак Є.С. подавав до суду заяви по суті справи. Подання позивачем підготованих адвокатським бюро заяв по суті справи до суду не спростовує факту підготовки таких заяв адвокатським бюро та факту отримання позивачем професійної правничої допомоги.

Подібний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №924/122/19.

Разом з тим, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, ч.9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, ч.9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006р. у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014р. у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015р. у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим.

Крім того, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Так, проаналізувавши подані позивачем докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги предмет спору, кількість документів, що знаходиться у матеріалах справи, складність цієї справи, поведінку сторін, зміст та об`єм наданих документів, виходячи із загальних законодавчих засад щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню відповідачем частково в сумі 7000,00 грн.

Щодо тверджень, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів зазначає, що аналогічним твердженням відповідача, наведеним під час розгляду справи в суді першої інстанції, надано належну оцінку в оскаржуваному рішенні господарського суду.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржувані рішення та додаткове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаних судових актів відсутні.

З огляду на те, що апеляційні скарги залишаються без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за їх подання покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" (вх. №2651Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/871/25 залишити без змін.

Апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" (вх. №2738Д/1) на додаткове рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/871/25 залишити без задоволення.

Додаткове господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/871/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 06.02.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко