ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3477/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );
до 1. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» (64641, Харківська обл., Лозівський район, с. Царедарівка, вул. Почаївська, буд. 30), Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача - Лозівська міська рада Харківської області в особі сектору реєстрації (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Свято-Миколаївська, буд. 4, 3 поверх),
про звернення стягнення на заставне спадкове майно
за участю представників:

позивача - Розумна О.О.;

інші учасники - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , с. Царедарівка, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_2 , м. Лозова; Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», с. Царедарівка, в якому просить суд:

- звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 05 червня 2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 1001, а саме: на частку в статутному капіталі у розмірі 5 062, 50 грн, що становить 37, 5 % статутного капіталу ТОВ «Омега Агро 2023», код за , дата державної реєстрації та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації: 03.10.2023, 000001846, місцезнаходження: Україна, 64661, Харківська область, Лозівський район, село Царедарівка, вулиця Почаївська, будинок 30, що належить ОСОБА_2 , шляхом передачі частки у розмірі 5 062, 50 грн, що становить 37,5 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», що належить ОСОБА_2 , у власність заставодержателя ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 05 червня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю., що зареєстрований в реєстрі за № 998, в загальному розмірі 81 558, 75 доларів США;

- визначити розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» в розмірі 13 500,00 грн, що становить 100 % від розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023».

- прийняти рішення про розподіл судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3477/25. Призначено підготовче засідання на 05.11.2025 о 12:00 год. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача - Лозівську міську раду Харківської області в особі сектору реєстрації.

Процесуальний рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.

15.10.2025 Лозівською міською радою Харківської області в особі сектору реєстрації надані до суду письмові пояснення (вх. № 24009), в яких зазначено, що Державний реєстратор в своїй роботі керується Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», та просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства України і розглядати справу без участі державного реєстратора сектору реєстрації Лозівської міської ради Харківської області.

24.10.2025 першим відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 24800) в якому проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що ОСОБА_2 не заперечується факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у тому числі частки у статутному капіталі ТОВ «Омега Агро 2023» у розмірі 5 062, 50 грн, що становить 37, 5 % статутного капіталу; укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору позики на суму 108 745 доларів США зі строком повернення до 05.06.2027 та укладення 05.06.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору застави, за яким ОСОБА_3 надав позивачу у заставу свою частку у статутного капіталу ТОВ «Омега Агро 2023» у розмірі 50 %, що становить 6 750, 00 грн. Однак вважає, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження у зв`язку з відсутністю порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, так як строк повернення позики ще не настав, оскільки в порядку спадкування до ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 перейшли не тільки обов`язки позичальника за договором позики від 05.06.2024 (у т.ч. повернути предмет позики), а й права позичальника на користування предметом позики протягом строку дії договору, тобто до 05.06.2027. У зв`язку з наведеним, вважає позовні вимоги позивача передчасними.

30.10.2025 позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 25270), в якій на спростування доводів відповідачки, із посиланням на положення ст. 1281, 1282 ЦК України наголошує на тому, що зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, у зв`язку з чим умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Перший відповідач правом на подання заперечень не скористався.

08.12.2025 від другого відповідача надійшли до суду пояснення (вх. № 28466), в яких ТОВ «Омега Агро 2023» викладені в позовній заяві обставини визнає, доводи позову вважає обґрунтованими та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 28.01.2026 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідачки у судове засідання 28.01.2026 не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням 28.01.2026 у службовому відрядженні у місті Кропивницькому для участі у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні № 0000004 (вх. № 2202).

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання першого відповідача, зазначивши про його безпідставність.

Другий відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду даного спору повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, подане представником відповідачки клопотання, заслухавши позицію представника позивача, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового засідання, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Дослідивши подане першим відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд не вбачає причини неявки у судове засідання представника Каплуненко К.О. поважними, оскільки, по-перше, останнім не наведено обставин, які є перешкодою для подальшого розгляду справи без його участі. При цьому, зазначена у клопотанні підстава для відкладення судового засідання, не є підставою, визначеною нормами відповідної статті ГПК України. Окрім цього, суд зауважує, що обізнаність представника першого відповідача про судовий розгляд та факт подання ним клопотання про його відкладання вказує на наявність можливості письмово висловити свою позицію відносно предмету позову та надати до суду необхідні письмові пояснення (за наявності). Суд зазначає, що дата та час даного судового засідання була узгоджена з представником першого відповідача заздалегідь, та представник відповідачки в попередньому засіданні наголосив, що дата судового засідання - 28.01.2026 його повністю влаштовує. Також, до відповідного клопотання про відкладення судового засідання не додано жодного доказу, який би підтверджував, що представник відповідачки - ОСОБА_4 не може бути присутній у даному судовому засіданні. В клопотанні жодним чином також не пояснюється, з яких підстав представником відповідачки віддана перевага іншому судовому провадженню, всупереч засіданню у даній справі, про яке він був обізнаний завчасно.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи є необґрунтованим та невмотивованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Отже, в ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

У судовому засіданні 28.01.2026, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду даного спору пояснення представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

03.10.2023 здійснена державна реєстрація юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», (надалі - Товариство, другий відповідач).

Засновниками Товариства були: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (надалі -позивач).

Згідно п. 7.2. Статуту для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладів учасників шляхом внесення власних грошових коштів створюється статутний капітал у розмірі 13 500, 00 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн. Вклади учасників у статутному капіталі складають: ОСОБА_1 50 % (пятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства, що становить 6 750, 00 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) грн; ОСОБА_3 50 % (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства, що становить 6 750, 00 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

05.06.2024 між ОСОБА_3 , як позичальником, та ОСОБА_1 , як позикодавцем, було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 108 745, 00 (сто вісім тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 05 червня 2027 року. Договір позики посвідчений нотаріально приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Ганшиною О.Ю. за реєстровим № 998.

З метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_3 за договором позики за реєстровим № 998, між ОСОБА_3 , як заставодавцем, та ОСОБА_1 , як заставодержателем, 05.06.2024 було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Ганшиною О.Ю. за реєстровим № 1001.

За умовами договору застави заставодавець надав заставодержателю в заставу частку у статутному капіталі у розмірі 50 % (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу (далі предмет застави) Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», код за ЄДРПОУ - 45205332, дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації: 03.10.2023, 000001846, місцезнаходження: Україна, 64661, Харківська обл., Лозівський р-н, село Царедарівка, вул. Почаївська, будинок 30.

Згідно п. 1.5. договору застави заставна вартість предмету застави становить 108 745 (сто вісім тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США. Відповідно, один відсоток статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальність «Омега Агро 2023» (код 45205332) сторони оцінили в сумі 2 174, 90 (дві тисячі сто сімдесят чотири) доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 05.02.2025, виданим Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С. 05.02.2025 заведено спадкову справу № 19/0225, номер у спадковому реєстрі 73599680.

08.02.2025 ОСОБА_1 через приватного нотаріуса Лозівського Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С. звернувся із претензією кредитора на адресу спадкоємців ОСОБА_3 , в якій повідомив спадкоємців про наявність заборгованості померлого в сумі 108 745 (сто вісім тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США та вимагав від спадкоємців сплатити існуючий борг. Претензія зареєстрована приватним нотаріусом Ніколенко Н.С. в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 50, спадкова справа № 29/2025.

31.07.2025 приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С. на ім`я ОСОБА_2 дружини померлого ОСОБА_3 (перший відповідач), видано свідоцтво про право на спадщину за законом за № 1411, що складається з частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», податковий номер: 45205332, місце знаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 , яка складає 50 % статутного капіталу, в розмірі 6 750, 00 грн на три четвертих частки у спадщині.

Відповідно, ОСОБА_2 успадкувала частку в статутному капіталі ТОВ «Омега Агро 2023» в розмірі 37, 5 %, що становить 5 062, 50 грн.

31.07.2025 ОСОБА_2 звернулася на адресу ТОВ «Омега Агро 2023» із заявою про вступ до Товариства, підпис ОСОБА_2 , на якій посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С., зареєстровано в реєстрі за № 1413.

З тексту заяви про вступ до ТОВ «Омега Агро 2023» вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку із спадкуванням частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», податковий номер: 45205332, місце знаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 , згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ніколенко Н.С., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області, 31 липня 2025 року, за реєстровим № 1411, повідомила у цьому усіх зацікавлених осіб, про своє бажання увійти до складу учасників зазначеного Товариства.

Відповідні дані про ОСОБА_2 , як учасницю ТОВ «Омега Агро 2023», внесені до ЄДРЮОФОПГФ.

12.08.2025 приватним нотаріусом Лозівського Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С. на ім`я ОСОБА_5 матері померлого ОСОБА_3 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», податковий номер: 45205332, місце знаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 , яка складає 50 % статутного капіталу, в розмірі 6 750, 00 грн на одну четверту часту у спадщині.

Відповідно, ОСОБА_5 успадкувала частку в статутному капіталі ТОВ «Омега Агро 2023» в розмірі 12, 5 %, що становить 1 687, 50 грн та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № 1480, спадкова справа № 19/2025.

Відповідні дані про ОСОБА_5 , як учасницю ТОВ «Омега Агро 2023», внесені до ЄДРЮОФОПГФ.

20.08.2025 між ОСОБА_5 , як заставодавцем та спадкоємцем, з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як заставодержателем, позикодавцем, з іншої сторони, було укладено договір про часткове задоволення вимог заставодержателя, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Івановою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 510.

Згідно з п. 1 договору про часткове задоволення вимог заставодержателя, ОСОБА_5 передає, а ОСОБА_1 набуває право власності на 12, 5 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», , дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації: 03.10.2023, 000001846, місцезнаходження: Україна, 64661, Харківська область, Лозівський район, село Царедарівка, вулиця Почаївська, будинок 30, що становить 1 687, 50 грн.

П. 2 договору про часткове задоволення вимог заставодержателя визначено, що майно, право власності на яке передається за цим договором заставодержателю, є предметом договору застави, посвідченого 05 червня 2024 року Ганшиною О.Ю., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, за реєстровим № 1001, у забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, укладеного 05 червня 2024 року між ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем після якого є його дружина - ОСОБА_2 , на 3/4 частки у спадщині та мати - ОСОБА_5 , на 1/4 частку у спадщині), як позичальником та ОСОБА_1 , як позикодавцем, посвідченого 05 червня 2024 року Ганшиною О.Ю., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, за реєстровим № 998.

Відповідно до п. 4 договору про часткове задоволення вимог заставодержателя, за згодою сторін, оціночна вартість вищевказаного майна, що передається, складає 1 128 229, 38 грн, що складає еквівалент 27 186, 25 доларів США.

Згідно п. 5 договору про часткове задоволення вимог заставодержателя, укладення цього договору є підставою для припинення зобов`язань ОСОБА_5 (спадкоємця) перед позикодавцем за договором позики грошей, укладеного 05 червня 2024 року між ОСОБА_3 , як позичальником та ОСОБА_1 , як позикодавцем, посвідченого 05 червня 2024 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області, за реєстровим № 998, в повному обсязі, що складає 27 186, 25 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят шість) доларів США 25 центів. А в іншій частині зобов`язання за договором позики, посвідченого 05 червня 2024 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом ХМНО Харківської області, за реєстровим № 998, залишаються не виконаними.

Також 12.08.2025 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства, справжність підписів сторін на якому було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Івановою О.С., зареєстровано в реєстрі за 513, 514.

Згідно з пунктом 1 акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Омега Агро 2023», ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_1 прийняв 12, 5 % статутного капіталу Товариства, яка в грошовому еквіваленті становить 1 687, 50 грн.

Факт укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору про часткове задоволення вимог заставодержателя та фактичної передачі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ «Омега Агро 2023» підтверджується також даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином ОСОБА_1 є власником 62,5 % статутного капіталу Товариства, яка в грошовому еквіваленті становить 8 437, 50 грн, а ОСОБА_2 є власницею 37, 5 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023», яка в грошовому еквіваленті становить 5 062, 50 грн.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Ніколенко Н.С. від 19.08.2025 за вих. № 472/02.14 кожному із спадкоємців ОСОБА_3 під час видачі свідоцтв про право на спадщину було доведено про наявність заборгованості спадкодавця перед ОСОБА_1 в сумі 108 745, 00 доларів США.

Будь-які відповіді спадкоємців на отриману претензію ОСОБА_1 у нотаріальній справі відсутні.

Доказів надання першим відповідачем - ОСОБА_2 відповіді на претензію ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

01.09.2025 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Івановою О.С. за заявою ОСОБА_1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження за № 32125031.

02.09.2025 ОСОБА_1 , на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, яке було отримане відповідачкою 03.09.2025.

24.09.2025 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 відповідь на повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, в якому остання заперечила проти існування правових підстав для звернення стягнення на предмет застави, та повідомила, що строк повернення суми боргу за договором позики не настав, оскільки такий строк спливає 05.06.2027.

24.09.2025 від адвоката Каплуненко К.О. Трофімчука В.В. була отримана вимога за № 492 від 18.09.2025 про припинення обтяження у вигляді звернення стягнення на предмет застави та подальше виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в якій представник відповідачки з посиланням на відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави у зв`язку з ненастанням строку повернення суми боргу, вимагає припинити обтяження у вигляді звернення стягнення на предмет застави, зареєстроване 01.09.2025, реєстраційний номер 32125031.

24.09.2025 ОСОБА_1 отримав позовну заяву від ОСОБА_2 в якій відповідачка звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом припинення обтяження.

Таким чином, вимога кредитора ОСОБА_1 спадкоємицею ОСОБА_2 залишилась без задоволення, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому за правилами ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Ст. 1218, 1219 ЦК України передбачено, що зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з нормами ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як підтверджено наданими позивачем до матеріалів справи доказами, ОСОБА_1 дотримався строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, встановлених ст. 1281 ЦК України, а саме: подав 08.02.2025 претензію кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_3 через приватного нотаріуса ОСОБА_7 , яка була останньою доведена до кожного із спадкоємців під час видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_3 в розмірі 3/4 частки у спадщині, відповідно ОСОБА_2 , окрім майна, успадкувала також і 3/4 всіх зобов`язань померлого, зокрема і 3/4 боргу, що виник на підставі договору позики від 05.06.2024, тобто ОСОБА_2 внаслідок прийняття спадщини отримала зобов`язання задовольнити вимогу ОСОБА_1 у розмірі, який відповідає її частці у спадщині, а саме в розмірі 81 558, 75 доларів США, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Варто також зазначити, що існування боргу, підстави його виникнення та розмір не заперечується і самою відповідачкою - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів, на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку боржника або майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи, або відповідно до способу позасудового звернення стягнення на частку учасника товариства, що передбачений договором застави частки у статутному капіталі товариства та відповідає позасудовим способам звернення стягнення, встановленим Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

В ч. 1 ст. 574 ЦК України вказано, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

У договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо) (ст. 584 ЦК України).

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 591 ЦК України зазначено, що реалізація предмета застави, на який звертається стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Правове регулювання застави рухомого майна здійснюється ЦК України, Законом України «Про заставу» № 2654-ХІІ, а також спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV.

Ст. 27 Закону № 1255-IV закріплює порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та передбачає, що, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (далі - Державний реєстр обтяжень) відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом строку, що визначається згідно з ч. 2 ст. 28 цього Закону.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 99310196 від 18.09.2025 та Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 01.09.2025 за № 99017286, інших обтяжувачів частки у розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «Омега Агро 2023», що належала померлому ОСОБА_3 , окрім ОСОБА_1 , не має.

У ст. 28 Закону № 1255-IV вказані правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача. Так, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов`язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження або іншого строку, встановленого за домовленістю обтяжувача та боржника, зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими ст. 8 цього Закону. У разі отримання предмета обтяження у володіння обтяжувач зобов`язаний до закінчення процедури звернення стягнення вживати заходів щодо збереження відповідного майна згідно з вимогами, встановленими ст. 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує вимогу обтяжувача щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Строк, визначений частиною другою цієї статті, не може бути встановлений за домовленістю обтяжувача та боржника меншим ніж 30 днів, якщо хоча б одним боржником (за забезпеченим обтяженням зобов`язанням, майновим поручителем тощо) за відповідним забезпечувальним обтяженням є фізична особа та/або забезпечене відповідним обтяженням зобов`язання не пов`язане зі здійсненням хоча б одним боржником за таким зобов`язанням підприємницької діяльності, а також не може бути меншим, ніж зазначений у Державному реєстрі обтяжень строк, встановлений обтяжувачем з вищим пріоритетом та боржником.

Ст. 29 Закону № 1255-IV урегульовано передачу обтяжувачу права власності на предмет забезпечувального обтяження. Так, обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов`язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону. Якщо заперечення проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження надійшло від іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, може набути право власності на предмет забезпечувального обтяження лише в разі задоволення ним забезпеченої вимоги обтяжувача, який заперечує проти цього. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду. Якщо договором не передбачена вартість предмета забезпечувального обтяження (або порядок її визначення) для цілей звернення стягнення, у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов`язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним. У разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження усі обтяження відповідного рухомого майна з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються.

Як встановлено в ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.5. договору застави, за домовленістю сторін заставна вартість предмету застави становить 108 745 доларів США. Відповідно один відсоток статутного капіталу ТОВ «Омега Агро 2023» сторони оцінили в сумі 2 174, 90 доларів США. При оцінці вартості частки в статутному капіталі Товариства, що належить заставодавцю, сторони керувались положеннями ст. 627 ЦК України. Визначений сторонами розмір вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Омега Агро 2023», що належить заставодавцю, не залежить від розміру сформованого учасниками Товариства статутного капіталу.

П. 2.4.3. договору застави передбачено, що заставодержатель має право вимагати виконання забезпеченого заставою зобов`язання за договором позики та звернути стягнення на предмет застави незалежно від настання строку виконання забезпеченого заставою зобов`язання у випадку настання однієї з таких обставин:

- інша, ніж заставодержатель особа набула права стягнення на предмет застави;

- подання до суду позовної заяви/порушення судом справи про визнання недійсним в цілому чи окремих умов цього договору або договору позики;

- порушення провадження у справі про неплатоспроможність заставодавця, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.1. договору застави, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно п. 3.2. договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється:

- в договірному порядку;

- в позасудовому порядку;

- в судовому порядку;

- іншими способами, передбаченими та/або не забороненими чинним законодавством України.

П. 3.4. договору застави встановлено, що звернення стягнення на предмет застави та реалізація предмету застави, на який буде звернене стягнення, здійснюється на розсуд заставодержателя, відповідно до умов цього договору, законодавства України в порядку ст. 29, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до п. 3.6. договору застави заставодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет застави при простроченні заставодавцем сплати боргу за договором позики.

Відповідно до п. 3.7. договору застави, у разі виникнення у заставодержателя права звернути стягнення на предмет застави, заставодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету застави у свою власність, про що письмово повідомляє заставодавця. В зазначеному повідомленні мають міститися: підстави звернення стягнення на предмет застави, ціна за якою-предмет застави переходить у власність заставодержателя, суть та розмір вимог за договором позики, які припиняються в результаті переходу до заставодержателя права власності на предмет застави.

П. 3.8. договору застави встановлено, що зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог заставодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності заставодержателя на предмет застави.

Таким чином, судом встановлено, що у вказаному договорі застави сторони досягли згоди щодо заставної вартості предмету застави, способів звернення стягнення на предмет застави як на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса, так і шляхом позасудового врегулювання, а також передбачили можливість набуття права власності на предмети застави у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 27 Закону № 2654-ХІІ застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Отже, у разі переходу права власності на предмет застави у порядку спадкування обов`язок заставодавця є чинним і для спадкоємця.

У ч. 7 ст. 20 Закону № 2654-ХІІ передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

З метою звернення стягнення на предмет застави обтяжувач (заставодержатель, стягувач) повинен неухильно дотримуватись порядку дій, передбаченого спеціальним для цього виду правовідносин Законом № 1255-IV.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону № 1255-IV відповідно до забезпечувального обтяження, обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, а також в інших випадках, встановлених законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 24 Закону № 1255-IV звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення, зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Ч. 4 ст. 43 Закону № 1255-IV визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі ст. 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру обтяжень на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог Закону № 1255-IV зареєстрував 01.09.2025 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та направив 02.09.2025 на адресу відповідачки повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, чим виконав встановлені Законом зобов`язання заставодержателя необхідні до вчинення перед звернення з позовом до суду.

Порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду визначений в ст. 25 Закону № 1255-IV.

У пункті четвертому частини другої цієї статті вказано, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.

При цьому в ст. 26 Закону № 1255-IV визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до частини першої цієї статті обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України);

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Спірні правовідносини врегульовані Законом № 1255-IV, який передбачає можливість звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна у власність обтяжувача.

З системного аналізу п. 4 ч. 2 ст. 25 і ст. 26 Закону № 1255-IV вбачається, що суд, з урахуванням специфіки застави може застосувати такий спосіб звернення стягнення як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Необхідно враховувати, що суд, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 25 і ст. 26 Закону № 1255-IV може застосувати такий спосіб звернення стягнення, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом.

Подібні за змістом правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду під час винесення 13.07.2022 постанови у справі № 645/6151/15-ц.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка, не заперечуючи проти існування боргу та його розміру, вважає вимоги ОСОБА_1 передчасними, так як за умовами договору позики від 05.06.2024, строк повернення грошових коштів до 05.06.2027, а отже нею не порушено умови договору.

Так, відповідно до ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Тобто встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, а тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту (позики) чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Направивши вимогу кредитора до спадкоємців померлого боржника, яка виконана не була, ОСОБА_1 змінив строк виконання основного зобов`язання за договором позики, що має наслідком настання у спадкоємця позичальника обов`язку з дострокового повернення суми позики.

Висновок про те, що зі смертю боржника умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми, зроблені у ряді постанов Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.11.2023 у справі № 487/1342/21, від 26.10.2022 у справі № 195/1369/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі за № 522/407/15-ц, постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 у справі № 6-33цс15.

Щодо необхідності визначення розміру часток учасників у статутному капіталі Товариства, суд зазначає таке.

Права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та Статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи (ч. 1, 2 ст. 961 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

З моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі товариства за набувачем до нього переходить володіння часткою, набувач набуває статусу учасника товариства, що надає йому можливість реалізовувати права з частки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Тобто відомості Єдиного державного реєстру виконують функцію оголошення прав на частку невизначеному колу третіх осіб (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 906/1336/19, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). З цього ж моменту до набувача частки у статутному капіталі товариства переходить право власності на частку за договором, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подається, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві (пункт «д»).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Таким чином, з метою належного захисту прав позивача необхідно вирішити питання про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства.

Відповідні висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.10.2019 зі справи № 923/876/16.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, враховуючи, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору суд покладає на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 05 червня 2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 1001, а саме: на частку в статутному капіталі у розмірі 5 062, 50 грн (п`ять тисяч шістдесят дві гривні п`ятдесят копійок), що становить 37, 5 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» (, дата державної реєстрації та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації: 03.10.2023, 000001846, місцезнаходження: 64661, Харківська обл., Лозівський р-н, с. Царедарівка, вул. Почаївська, буд. 30), що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ), шляхом передачі частки у розмірі 5 062, 50 грн (п`ять тисяч шістдесят дві гривні п`ятдесят копійок), що становить 37,5 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» (, місцезнаходження: 64661, Харківська обл., Лозівський р-н, с. Царедарівка, вул. Почаївська, буд. 30), що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ), у власність заставодержателя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 05 червня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю., що зареєстрований в реєстрі за № 998, в загальному розмірі 81 558, 75 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім) доларів США сімдесят п`ять центів.

Визначити розмір частки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» (, дата державної реєстрації та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації: 03.10.2023, 000001846, місцезнаходження: 64661, Харківська обл., Лозівський р-н, с. Царедарівка, вул. Почаївська, буд. 30), в розмірі 13 500, 00 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень, що становить 100 % (сто відсотків) від розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023».

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 21 475, 55 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» (, місцезнаходження: 64661, Харківська область, Лозівський район, с. Царедарівка, вул. Почаївська, буд. 30) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 21 475, 55 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега Агро 2023» (, місцезнаходження: 64661, Харківська область, Лозівський район, с. Царедарівка, вул. Почаївська, буд. 30);

Третя особа - Лозівська міська рада Харківської області в особі сектору реєстрації (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Свято-Миколаївська, буд. 4, 3 поверх).

Повне рішення складено 09.02.2026.

СуддяР.М. Аюпова

справа № 922/3477/25