УХВАЛА

04 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 918/1131/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М"

на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі

за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави

до 1) Рівненської міської ради,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М"

про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2026 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 918/1131/22.

Дослідивши матеріали поданої касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, відповідно до якої у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" про ухвалення додаткового рішення по справі №918/1131/22 відмовлено.

Ухвала господарського суду апеляційної інстанції мотивована таким.

У грудні 2022 року керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М", в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення Рівненської міської ради від 03.11.2022 №2731 "Про припинення права оренди земельної ділянки, дії договору оренди землі та передачу ТОВ "Автоімперія-М" в оренду земельної ділянки на вул. Князя Володимира, 72-Д, на якій розташований об`єкт нерухомого майна" (далі рішення від 03.11.2022 № 2731);

- визнати недійсним договір оренди землі від 02.12.2022, укладений між Рівненською міською радою та ТОВ "Автоімперія-М" щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,41 га, розташованої в м. Рівне на вул.Князя Володимира, 72-Д (далі договір оренди землі);

- зобов`язати ТОВ "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,41 га, розташовану в м.Рівне на вул. Князя Володимира, 72-Д (далі спірна земельна ділянка), на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що міська рада всупереч положень статей 124, 134, 135 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), без проведення земельних торгів надала ТОВ "Автоімперія-М" спірну земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для будівництва та обслуговування автостоянки) площею, яка в 1 200 разів перевищує площу розташованої на ній нерухомості (будівлі прохідної площею 3,5 кв. м) ТОВ "Автоімперія-М". Вважає, що рішення від 03.11.2022 №2731 прийнято з порушенням вимог земельного законодавства України, є незаконним і підлягає скасуванню. Посилаючись на положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить визнати недійсним договір оренди землі та застосувати наслідки недійсності цього договору.

Справа розглядалася судами неодноразово.

За результатом нового розгляду рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.11.2024 у справі №918/1131/22 у задоволені позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 рішення Господарського суду Рівненської області від 13.11.2024 у справі №918/1131/22 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі від 02.12.2022, який укладений між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімперія М" щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн. Володимира, 72-Д.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул.Кн.Володимира, 72-Д.

В задоволенні позовної вимоги, щодо визнання незаконним та скасування пункту 3 рішення Рівненської міської ради від 03.11.2022 №2731 "Про припинення права оренди земельної ділянки, дії договору оренди землі та передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" в оренду земельної ділянки на вул. Князя Володимира, 72-Д, на якій розташований об`єкт нерухомого майна" відмовлено".

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.07.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" залишено без задоволення. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №918/1131/22 - без змін.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М", в якій відповідач просить ухвалити додаткове рішення, яким зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, розташовану в м.Рівне на вул.Князя Володимира, 72-Д, на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки.

В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення заявник (відповідач у справі) посилається на те, що із змісту позовної заяви та описової частини постанови від 27.02.2025 року (абзац 4 постанови) вбачається, що в грудні 2022 року керівник Рівненської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Рівненської міської ради (далі - Рада, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М", в якій просить (одна з трьох вимог):

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, розташовану в м. Рівне на вул.Князя Володимира, 72-Д, на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки.

Водночас, у резолютивній частині рішення вказана позовна вимога прокурора сформована наступним чином:

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д.

Тобто у резолютивній частині рішення відсутні слова з позовної вимоги: на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки, у цій частині позовної вимоги судом не ухвалене рішення, оскільки прокурору у задоволені позову у цій частині суд не відмовляв.

Відповідно до частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз наведеної вище норми права свідчить, що законодавець чітко визначив підстави та строки ухвалення судом додаткового рішення, а саме: 1)у разі не ухвалення судом рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги.

Апеляційний суд встановив, що прокурором ставилася позовна вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку.

Суд, за результатами оцінки наданих доказів та пояснень сторін дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем даної позовної вимоги, внаслідок чого позов в цій частині задоволено.

Таким чином, колегія суддів в оскаржуваній ухвалі зазначила, що при ухваленні постанови у справі № 918/1131/22 суд ухвалив судове рішення щодо всіх вимог, заявлених позивачем.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 244 ГПК України. Воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів наголосила на тому, що перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання. Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або розв`язати нові питання, що не досліджувалися при судовому розгляді. Додаткове рішення є засобом саме для виправлення неповноти основного судового рішення і через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасовувати чи змінити, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту, а неповнота судового рішення може полягати у невирішеності деяких питань, що стояли перед судом (зазначені правові висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 910/19565/17 і від 17.06.2020 у справі № 904/12170/16).

Колегія суддів апеляційного суду зробила висновок про хибність доводів заявника, що судом не вирішено питання про спосіб захисту порушеного права позивача, та ухвалила рішення про відсутність правових підстав для застосування статті 244 ГПК України.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням суду, скаржник звернувся з касаційною скаргою, мотивуючи її тим, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 по справі № 918/1131/22 та ухвали від 13.01.2026 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" про ухвалення додаткового рішення по справі №918/1131/22, судом порушено принцип диспозитивності.

Суд за загальним правилом не може самостійно змінювати позовні вимоги позивача всупереч зазначеного принципу, оскільки позивач сам визначає предмет і підстави спору.

На думку заявника, судом не ухвалено рішення щодо частини позовної вимоги прокурора про повернення земельної ділянки на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки», що у цій частині викликає труднощі в способі виконане рішення, адже саме такий спосіб було визначено у позовній заяві прокурором. Крім цього, в скарзі зазначено, що порушено процесуальні норми щодо меж розгляду судом справи стосовно предмету позову, які встановлені частиною другою статті 237 ГПК України та частиною першою статті 275 ГПК України.

Вказані мотиви касаційної скарги суд оцінює критично, з огляду на те, що вони могли бути заявлені під час перегляду постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 в касаційному порядку та не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Скаржник у поданій касаційній скарзі не спростував наведених висновків апеляційного господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 244 ГПК України, правомірно відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" про ухвалення додаткового рішення у справі № 918/1131/22 з дотриманням наведеної норми процесуального законодавства, з огляду на що застосування вказаної норми в оскаржуваному рішенні є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційний господарський суд також враховує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 «Справа «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, ЄСПЛ, § 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа «ZUBAC v. CROATIA» (№ 40160/12, ЄСПЛ, § 83) вказано, що застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18 листопада 2010 року).

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 918/1131/22, оскільки правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 918/1131/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ