РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2026 року м. Чернігівсправа № 751/2121/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Балан Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1
до Чернігівської міської ради (код 34339125) 14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7
про визнання незаконним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії

за участі представників сторін:

від позивача: Ткаченко А.М. адвокат (ордер серії СВ № 1152765 від 09.12.2025)

від відповідача: Манжула Н.Л. (в порядку самопредставництва)

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2025 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшла позовна заява від 03.03.2025 ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.03.2025 постановлено цивільну справу № 751/2121/25 (провадження № 2/751/972/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині та зобов`язання вчинити дії передати для розгляду Деснянському районному суду міста Чернігова за територіальної підсудністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2025 постановлено, зокрема, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині, зобов`язання вчинити дії; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.09.2025, зокрема, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2025 року скасовано; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині, зобов`язання вчинити дії закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції, а також його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09.10.2025, зокрема, передано справу № 751/2121/25 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині, зобов`язання вчинити дії до Господарського суду Чернігівської області.

Згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказана вище ухвала Чернігівського апеляційного суду набрала законної сили 09.10.2025.

24.10.2025 матеріали справи № 751/2121/25 надійшли до Господарського суду Чернігівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено суддю А.С. Сидоренка.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.10.2025 постановлено:

позовну заяву ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без руху;

зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до господарського суду разом із заявою про усунення недоліків:

- докази сплати судового збору в сумі 3 633,60 грн,

- докази відправлення відповідачу копії заяви про усунення недоліків;

роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі неусунення всіх недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

10.11.2025, з метою усунення виявлених недоліків, позивач до Господарського суду Чернігівської області подав витребувані докази.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження; призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 11 грудня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2025 постановлено:

закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 23 грудня 2025 року на 11:30;

викликати для участі в судовому засіданні ОСОБА_1 (або його повноважного представника) в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;

викликати для участі в судовому засіданні повноважного представника Чернігівської міської ради в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

Сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення призначеного на 23.12.2025 судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду довідками про доставку електронного листа до електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд.

Крім того, про дату, час та місце проведення даного судового засідання повноважні представники сторін були повідомлені під розписку в підготовчому засіданні 11.12.2025.

До початку судового засідання 23.12.2025 о 10:38 в мережі Інтернет (Telegram-канал "Суспільне Чернігів") з`явилось повідомлення про оголошення повітряної тривоги в Чернігівській області.

Згідно наказу голови Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2022 № 24-од, з метою забезпечення вимог цивільного захисту населення під час повітряної тривоги, зобов`язано суддів та працівників суду під час оголошення повітряної тривоги здійснювати евакуацію із залишенням приміщення суду до безпечного місця розташування; встановлено, що в разі оголошення повітряної тривоги під час проведення судового засідання, таке засідання має негайно припинятися; крім того, організовано службу судових розпорядників щодо додаткового оповіщення голосом всіх працівників суду та відвідувачів стосовно повітряної тривоги та місця можливої евакуації.

Враховуючи даний факт та вищезгаданий наказ голови суду, призначене на 23.12.2025 на 11:30 судове засідання по даній справі не проводилось; даний факт підтверджується також Актом від 23.12.2025 № 376-25 щодо оголошення повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2025 постановлено:

призначити судове засідання на 12 січня 2026 р. о 10:30;

повідомити позивача про призначення судового засідання, а також про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

повідомити відповідача про призначення судового засідання, а також про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви.

Ухвала суду від 23.12.2025 направлена сторонам до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідок про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронних кабінетів 23.12.2025 17:41, 17:42.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 23.12.2025 є такою, що отримана позивачем 24.12.2025.

В судовому засіданні 12.01.2026 оголошено перерву до 29.01.2026, про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 29.01.2026, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено скорочене рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Чернігівської міської ради від 29 червня 2017 року № 21/VII 25 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано в оренду строком до 29 червня 2022 року ОСОБА_2 земельну ділянку (кадастровий номер :01:012:0287), площею 0,1462 га, по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації нежитлової будівлі). Встановлено розмір орендної плати на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки.

07.09.2017 між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) було укладений договір оренди земельної ділянки № 4379, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :01:012:0287) площею 0,1462 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації нежитлової будівлі). Цільове (функціональне) призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07. Договір укладено до 29.06.2022. Після закінчення терміну дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий термін. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 календарних днів до закінчення терміну дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

14.09.2017 в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0287, площею 0,1462 га за ОСОБА_2 строком дії 29.06.2022 (номер запису про інше речове право 22378527).

Рішенням Чернігівської міської ради від 19.08.2022 № 20/VIII-7 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам» ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки було передано у оренду земельну ділянку кадастровий номер :01:012:0287, площею 0,1462 га, по проспекту Миру, 194 строком до 19.08.2023 року, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації нежитлової будівлі). Встановлено розмір орендної плати на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки.

Листом від 05.10.2022 № 420/ІН/2-08 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило Алексеєнко Н.М., що підготовлено проект договору оренди на виконання рішення міської ради від 19.08.2022 та запрошено вказану особу для укладання відповідного Договору, а також повідомлено, що фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0287, площею 0,1462 га, по проспекту Миру, 194 не відповідають межам, визначеним згідно даних Державного земельного кадастру, отже необхідно підготувати та направити до Чернігівської міської ради листа про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

У листі-відповіді від 14.12.2022 Алексеєнко Н.М. просила підписати договір про продовження оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0287 на умовах, що були передбачені Договором оренди земельної ділянки № 4379 від 07.09.2017 з урахуванням розміру орендної плати в сумі на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки. Також Алексеєнко Н.М. повідомила, що знаходиться за межами України, тому договір від її імені буде підписано представником Юрченком Євгеном Євгеновичем, який діє на підставі довіреності.

Листом від 21.12.2022 № 813/22/вих Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради направило представнику Юрченко Є.Є. для ознайомлення та укладання проект договору оренди земельної ділянки.

До матеріалів справи позивачем додано копію Договору оренди земельної ділянки № 4379 від 19.12.2022, між Чернігівською міською радою (орендодавець) та Алексеєнко Наталією Миколаївною (орендар), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :01:012:0287) площею 0,1462 га в місті Чернігів по проспекту Миру, 194 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації нежитлової будівлі). Цільове (функціональне) призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07. Договір укладено до 19.08.2023. По закінченню строку, на який буде укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Чернігівську міську раду про намір продовжити його дію. Поновлення договорів оренди земельних ділянок можливе лише на підставі прийняття відповідного рішення Чернігівської міської ради. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

20 березня 2023 року між Алексеєнко Наталією Миколаївною (дарувальник) та Кнуренком Сергієм Вікторовичем (обдарований) укладено Договір дарування, відповідно до умов якого дарувальник передає капітальну будівлю (споруду) «Операторської розподільника» у власність обдарованого безоплатно. Капітальна будівля (споруда) «Операторська розподільник» розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 90,0 м2.

20.03.2023 в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності на будівлю «Операторська розподільник», розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 90,0 м2 за Кнуренком Сергієм Вікторовичем (номер відомостей про речове право 49625313).

23 травня 2023 року Кнуренко С.В. звернувся до Чернігівської міської ради із заявою від 22.05.2023, в якій просив укласти договір оренди земельної ділянки в зв`язку з надбанням нерухомого майна.

Листом від 01.06.2023 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило Кнуренка С.В., що відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, враховуючи зазначене на розгляд сесії міської ради буде винесено питання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0287, площею 0,1462 га в оренду.

Рішенням Чернігівської міської ради від 13 вересня 2023 року № 34/VIII-27 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» вирішено, ураховуючи договір дарування від 20 березня 2023 року № 1721, Кнуренку Сергію Вікторовичу передати земельну ділянку (кадастровий номер :01:012:0287) в оренду, строком до 21 вересня 2028 року, площею 0,1462 га по проспекту Миру, 194 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Встановлено розмір орендної плати на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Чернігівською міською радою було підготовлено проект Договору оренди земельної ділянки № 4884, згідно умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером :01:012:0287, яка розташована в м. Чернігів по проспекту Миру, 194, без розроблення проєкту на її відведення, на підставі п. 54, 99 рішення Чернігівської міської ради від 13.09.2023 № 34/VIII-27 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам». Цільове (функціональне) призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07. Договір укладено до 21.09.2028. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 12 відсотків нормативної грошової оцінки землі, що становить 284 482,98 грн на рік.

13 грудня 2023 року Кнуренко С.В. звернувся до Чернігівської міської ради із заявою, в якій просив укласти (поновити) на новий строк договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:012:0287 за адресою м. Чернігів, пр. Миру, 194 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на таких самих умовах, що і попередній договір оренди земельної ділянки № 4379 від 19.12.2022, зокрема, в частині орендної плати у розмірі 4% нормативно грошової оцінки, як це передбачено Положенням про плату за землю.

Листом № 103/2-08/2024 від 17.01.2025 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило Кнуренка С.В., що пунктом 15 Положення про плату за землю, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 30.06.2022 № 18/VIII-19 «Про місцеві податки та збори» встановлено, що у разі наявності несплачених сум нарахованих збитків за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, тощо та/або безпідставно збережених коштів в наслідок використання земельних ділянок комунальної власності, розмір орендної плати встановлюється на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Беручи до уваги Акт обстеження земельної ділянки № 3 від 11.09.2023, Чернігівська міська рада прийняла рішення щодо передачі позивачу земельної ділянки (кадастровий номер :01:012:0287) в оренду, строком до 21 вересня 2028 року та встановлення розміру орендної плати на рівні 12 відсотків нормативної грошової оцінки. На даний час для внесення змін до рішення Чернігівської міської ради в частині встановлення розміру орендної плати на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки немає підстав.

Відповідно до копії Акту обстеження земельної ділянки № 3 від 11.09.2023 за результатами обстеження земельної ділянки, що розташована за адресою: пр. Миру, 194, (кадастровий номер :01:012:0287), загальна площа 0,1462 га, цільове призначення 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, встановлено: на земельній ділянці розміщено приміщення автомийки з операторською кімнатою. Додатково розташовані дві установки «Автобаня», які мають джерело живлення та перебувають у працюючому стані. «Автобаня» розміщена поза межами земельної ділянки кадастровий номер :01:012:0287. Площа самовільно зайнятої з асфальтним покриттям та установками «Автобаня» земельної ділянки складає орієнтовно 300 м2.

12.03.2024 Кнуренко С.В. подав до Чернігівської міської ради заперечення на Акт обстеження земельної ділянки № 3 від 11.09.2023, вважаючи, що він складений з грубим порушенням вимог чинного законодавства та містить інформацію, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Позивач вважає, що п. 54 рішення Чернігівської міської ради № 34/VIII-27 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» в частині підстав передачі в оренду земельної ділянки та встановлення розміру орендної плати на рівні 12% нормативної грошової оцінки є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки він не відповідає ЗУ «Про оренду землі» (ст. 7) та п. 13.5 Положення про плату за землю, відповідно до якого затверджено розмір орендної плати для земельних ділянок із кодом КВЦПЗ 03.07 (Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (крім комерційних кіосків та павільйонів, будівництва та експлуатації автозаправних станцій, будівництва та експлуатації ринкової інфраструктури) 4% нормативної грошової оцінки. А також у відповідача були відсутні підстави при прийнятті рішення про встановлення розміру орендної плати для позивача керуватися п. 15 Положення про плату за землю, оскільки у позивача відсутні порушення земельного законодавства, передбачені таким пунктом, а саме відсутні несплачені суми нарахованих збитків за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках комунальної власності, які надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, відсутні факти використання не за цільовим призначенням, тощо та/або безпідставно збережених коштів в наслідок використання земельних ділянок комунальної власності. Акт обстеження, на який відповідач посилається як на підставу до застосування п.15 Положення про плату за землю не підтверджує жодних порушень зі сторони позивача та складний не уповноваженим органом та з порушенням процедури обстеження земельної ділянки та складання такого Акту обстеження земельної ділянки.

Позивач звертався із позовною заявою до Чернігівського окружного адміністративного суду, відповідно до якої просив визнати протиправним та скасувати пункт 54 рішення Чернігівської міської ради № 34/VIII-27 від 13.09.2023 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам», в частині підстав передачі в оренду земельної ділянки позивачу, а саме - ураховуючи договір дарування від 20.03.2023 № 172 та в частині встановлення розміру орендної плати за земельну ділянку, кадастровий номер :01:012:0287, площею 0,1462 га, по проспекту Миру,194 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на рівні 12% нормативної грошової оцінки;

зобов`язати Чернігівську міську раду прийняти рішення, відповідно до якого передати Кнуренку Сергію Вікторовичу земельну ділянку, кадастровий номер :01:012:0287, площею 0,1462 га, по проспекту Миру,194 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації нежитлової будівлі) у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки № 4379 від 19.12.2022 та встановити Кнуренку Сергію Вікторовичу розмір орендної плати за земельну ділянку, кадастровий номер :01:012:0287, площею 0,1462 га, проспекту Миру,194 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації нежитлової будівлі) на рівні 4% нормативної грошової оцінки.

05.02.2025 Чернігівським окружним адміністративним судом було постановлено ухвалу у справі № 620/3873, відповідно до якої провадження у справі було закрито та роз`яснено позивачу право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Чернігівською міською радою через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що доводи позивача, викладені у позовній заяві необґрунтовані та не відповідають нормам законодавства, а тому не підлягають задоволенню, оскаржуваний пункт рішення Чернігівської міської ради відповідає вимогам та прийнятий з дотриманням норм законодавства. Відповідач, зокрема, зазначив, що пункт 88 рішення Чернігівської міської ради від 19.08.2022 №20/VIII-7 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам» в частині передачі Алексеєнко Н.М. в оренду земельної ділянки строком до 10 серпня 2023 року не було реалізовано, договір оренди не укладено, земельна ділянка у період з 29.06.2022 року використовувалася без правовстановлюючих документів та без зареєстрованого права оренди, а тому щодо позивача було прийнято рішення таким чином, що йому передано земельну ділянку з урахуванням тих обставин, які було встановлено та зафіксовано в акті від 11.09.2023 №3, оскільки за результатами фактичного огляду земельної ділянки, проведеного головою та членами постійної комісії Чернігівської міської ради VIII скликання встановлено, що конфігурація, розміри земельної ділянки кадастровий номер :01:012:0287, яка фактично використовується заявником за адресою: пр.Миру,194 м. Чернігів, не відповідає даним Державного земельного кадастру. Площа самовільно зайнятої з асфальтним покриттям та установками «Авто Баня» земельної ділянки складає орієнтовно 300 м2. З урахуванням вимог Положення про плату за землю, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради 30.06.2022 №18/VIII-19 «Про місцеві податки та збори», п. 14 якого передбачено, що в окремих випадках розмір орендної плати та ставки податку можуть бути збільшені на пленарному засіданні сесії міської ради за пропозиціями постійних комісій Чернігівської міської ради.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що він не погоджується із доводами та запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позов, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства. Зокрема, позивач зазначив, що договір оренди земельної ділянки між попереднім власником нерухомого майна ОСОБА_2 та відповідачем був укладений, надана позивачем копія договору оренди №4379 від 19.12.2022 містить підпис обох сторін і згідно п.37 цього договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Також позивач зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт використання позивачем земельної ділянки не за цільовим призначенням. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача у відзиві на позов на норми Закону України «Про автомобільні дороги», адже норми цього закону не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.07.2025 у справі №751/2121/25 у задоволенні позову Кнуренка С.В. до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.09.2025 у справі № 751/2121/25 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2025 року скасовано. Провадження у справі за позовом Кнуренка С.В. до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення в частині, зобов`язання вчинити дії закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції. Роз`яснено ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

У постанові Чернігівського апеляційного суду від 23.09.2025 у справі № 751/2121/25 колегія суддів прийшла до висновку, що характер правовідносин, які виникли між сторонами, свідчить про те, що він пов`язаний із використанням спірної земельної ділянки позивачем для здійснення підприємницької діяльності, спір пов`язаний із правом оренди земельної ділянки, а позовні вимоги стосуються прав та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин, у зв`язку з чим справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції на момент набуття Позивачем права власності на нерухоме майно), у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

У випадках та порядку, визначених, зокрема, частиною четвертою цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт (ч. 7 ст. 120 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 8 ст. 120 Земельного кодексу України, істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності) на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт.

Вимоги частин першої, другої, четвертої, шостої - восьмої цієї статті не поширюються на випадки переходу права власності або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію на земельну ділянку, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (жилий будинок, інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, у разі якщо земельна ділянка не перебувала у власності або оренді, у користуванні на правах емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника) об`єкта нерухомого майна (жилого будинку, іншої будівлі або споруди), об`єкта незавершеного будівництва (абз. 2 ч. 9 ст. 120 Земельного кодексу України).

У відповідності з ч. 11 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно з імперативними вимогами статті 125 Земельного кодексу України, від однієї особи до іншої особи за правилами статті 120 цього Кодексу та частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди.

Відсутність у дарувальника будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до обдарованого будівлі (позивача) за правилами частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», так і заміну сторони у зобов`язанні (постанова від 28 лютого 2020 року у справі № 913/169/18).

Як свідчать матеріали справи, на момент набуття ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) права власності на Капітальну будівлю (споруду) «Операторська розподільник», розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 90,0 м2, право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0287 за ОСОБА_2 зареєстровано не було.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна строк дії зареєстрованого права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0287, площею 0,1462 га за ОСОБА_2 встановлено до 29.06.2022 (номер запису про інше речове право 22378527).

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0287 є комунальною власністю. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно містить інформацію про зареєстроване право власника - територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради на об`єкт нерухомого майна номер 101 - земельна ділянка кадастровий номер :01:012:0287, площею 0,1462 га.

У зв`язку з набуттям у власність нерухомого майна 23 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської міської ради із заявою від 22.05.2023, в якій просив укласти договір оренди земельної ділянки.

Враховуючи викладене вище, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідач фактично повинен був поновити договір оренди земельної ділянки попереднього власника будівлі на тих самих умовах, так як ОСОБА_2 на момент дарування не мала зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована будівля, яку вона подарувала позивачу.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 по справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Отже, з 20.03.2023 Кнуренко С.В. став фактичним користувачем земельної ділянки.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно Договору оренди № 01/4/23 частини нежитлової будівлі від 01.04.2023, який укладений між фізичною особою-підприємцем Кнуренком С.В. (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Шульгою М.І. (орендар), та Акту прийому-передачі частини нежитлової будівлі від 01.04.2023 (Додаток № 3 до цього договору) орендодавець передав орендарю, а орендар прийняв за узгоджену плату на визначений в Договорі оренди строк в користування (оренду) нежитлову будівлю «Операторська розподільник» - автомийка площею 90,0 м2, з комунікаціями, вхідною та покрівельною інфраструктурою, що відноситься до орендованої частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, пр. Миру, 194.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Поняття ж «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004).

За приписами частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених, оспорюваних прав або законних інтересів суб`єктів господарювання. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного, оспорюваного права або законного інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, в якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи, та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

Так, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у cправі № 911/614/20).

У постанові від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19 Верховний Суд визначив, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позивач у даній справі звернувся до суду за захистом свого законного інтересу, який полягає у прагненні до користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належний Позивачеві на праві власності об`єкт нерухомого майна, шляхом встановлення орендних відносин землі між сторонами.

Відповідно до ст. 142, 145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 8 статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

За змістом статей 1 і 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватися у найм разом із насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, розташованими на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України закріплено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типовий договір оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України, законодавець визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.

Однак, закріпивши принцип свободи договору в ЦК України, законодавець разом із тим передбачив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12).

Відповідно до ст. 630 Цивільного кодексу України, законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду. Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх. Сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 «Про затвердження Типового договору оренди землі».

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Земельні відносини приватноправового характеру, які пов`язані з набуттям речового права (в тому числі права оренди) на земельну ділянку, виникають після укладення договору оренди землі та державної реєстрації відповідного речового права. Переддоговірні відносини між сторонами з приводу розбіжностей щодо умов договору оренди землі комунальної власності можуть регулюватися постановою КМУ № 220, оскільки, по-перше, це узгоджується з нормами статей 648, 649 ЦК України та статті 14 Закону України «Про оренду землі». По-друге, переддоговірні відносини, пов`язані з укладанням договорів оренди земельних ділянок не врегульовано спеціальними нормами ЗК України та Закону України «Про оренду землі».

Положеннями ЗК України та Закону України «Про оренду землі», як спеціальних нормативно-правових актів, не визначено (крім обов`язкової наявності рішення відповідної ради як підстави для укладання договору оренди земельної ділянки) порядку вирішення переддоговірних спорів між сторонами з приводу розбіжностей щодо умов договору оренди земельної ділянки та порядку погодження розбіжностей стосовно умов договору оренди земельної ділянки, які безпосередньо пов`язані з укладанням договору оренди земельної ділянки (висновки викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 910/16771/19, від 16.04.2024 у справі № 916/3669/23).

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18).

Наведені положення законодавства, а також встановлені судом обставини, зокрема перебування у власності позивача будівлі, яка розташована на земельній ділянці (кадастровий номер :01:012:0287), а також прийняття Чернігівською міською радою рішення від 13 вересня 2023 року № 34/VIII-27 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» свідчать про те, що укладення договору оренди є обов`язковим для сторін.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Між сторонами виникли переддоговірні відносини, оскільки позивач звернувся до відповідача щодо оформлення права оренди земельної ділянки, останнім на сесії прийнято відповідне рішення, яке покладено в основу договору оренди земельної ділянки, який є типовим відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом (ст. 649 Цивільного кодексу України).

У розумінні ст. 649 Цивільного кодексу України переддоговірний спір може полягати у розбіжностях між сторонами щодо змісту (спір про врегулювання розбіжностей) або виникати у разі відмови чи ухиленні від його укладення (спір про спонукання укласти договір).

У даному випадку сторонами не погоджено розмір орендної плати. Так, позивач наполягає на укладенні договору оренди землі з встановленням розміру орендної плати на рівні 4% нормативної грошової оцінки, обґрунтовуючи такий розмір наявністю договору оренди з попереднім власником нежитлової будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці. Відповідач же застосовує ставку на рівні 12% нормативної грошової оцінки, обґрунтовуючи такий розмір Положенням про плату за землю. Тобто позов стосується прав та інтересів сторін саме як учасників господарського договору і між сторонами є спір щодо врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні договору оренди.

Вимога ж позивача про визнання протиправним та скасування пункту 54 рішення Чернігівської міської ради № 34/VIII-27 13.09.2023 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» ніяким чином не забезпечить захист законного інтересу позивача на укладання договору оренди саме зі ставкою орендної плати на рівні 4% нормативної грошової оцінки. Рішення міської ради не є підставою для виникнення у позивача права оренди земельної ділянки, воно є лише передумовою для укладання договору оренди, на підставі якого позивач зможе зареєструвати право оренди на земельну ділянку. Відтак, така вимога не є ефективним способом захисту, оскільки не має прямого впливу на інтереси Позивача щодо встановлення орендних відносин землі між сторонами.

У випадку ж звернення до суду з позовом про визнання укладеним договору оренди землі на умовах визначених Позивачем та задоволення відповідних позовних вимог з ухваленням судом рішення з кожної спірної умови договору, таке судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для державної реєстрації відповідного речового права Позивача (підставою виникнення права оренди землі).

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Чернігівську міську раду прийняти рішення, відповідно до якого передати Кнуренку С.В. земельну ділянку, суд зазначає наступне.

За змістом статей 6 та 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності (частина 1 статті 143 Конституції України).

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Зі змісту статті 12 ЗК України вбачається, що розпорядження землями територіальних громад, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Європейська хартія місцевого самоврядування, ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування», а саме, частини 2, 4 статті 4 цієї хартії передбачають, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачено законом.

За положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За загальним правилом (частина 1 статті 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина 2 статті 5 ГПК України).

Застосовуючи спосіб захисту, що не суперечить закону і який ефективно захищає права, свободи чи інтереси позивача, на підставі частини 2 статті 5 ГПК України, господарський суд, враховуючи зміст права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, а також характер його порушення, невизнання або оспорення, у будь-якому разі не може втручатись у дискреційні повноваження органу, оскільки завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Класс та інші проти Німеччини», «Кумпене і Мазере проти Румунії», «Єрузалем проти Австрії», «Реквеньї проти Угорщини»).

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у від 20.09.2022 у справі № 904/7450/21, від 16.12.2020 у справі № 904/5004/19.

Оскільки функція розпорядження землями комунальної власності, покладена на органи місцевого самоврядування, які можуть надавати земельні ділянки комунальної власності в користування у порядку, визначеному, зокрема, статтею 123 ЗК України, з урахуванням всіх юридичних обставин та норм чинного законодавства, які можуть вплинути на таке рішення, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо надання у користування позивачу земельної ділянки комунальної власності на умовах оренди є дискреційними повноваженнями Чернігівської міської ради. Суди не можуть підміняти інші органи влади та зобов`язувати уповноважений орган прийняти рішення визначеного судом змісту. Тобто, зобов`язання судом міської ради прийняти певне рішення за відсутності відповідного волевиявлення такого органу є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції на здійснення права власності та управління землями, яке підлягає захисту.

Відповідно до норм статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обрання ж ним неналежного та неефективного способу захисту своїх прав чи законних інтересів є самостійною підставою для відмови у позові, що узгоджується з численними висновками Верховного Суду, зокрема викладеними у постановах від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 02.08.2023 у справі № 911/665/22, від 16.04.2024 у справі № 914/2736/21.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2026

Суддя А.С.Сидоренко