ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 Справа № 917/2271/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОНА ІМПУЛЬС", вул. Набережна Перемоги, 36А, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49094

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородська інвестиційна група", вул.Незалежності, 19, м. Миргород, Полтавська область, 37600

про стягнення 819 384,11 грн,

Секретар судового засідання Костандян О.В.

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОНА ІМПУЛЬС" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородська інвестиційна група" 819 384,11 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 02.03.2023 року між сторонами Договору поставки №0203/2023, з яких : 760 000,00 грн основна заборгованість; 40 019,73 грн пеня, 15 491,50 грн штраф, 3 872,88 3% річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за переданий йому у власність товар.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія договору поставки № 0203/2023 від 02 березня 2023; копія Специфікації № 26 від 04 березня 2025 року; копії видаткових накладних № 25080/2102 від 21 лютого 2025, № 2502/2302 від 23 лютого 2025, № 2332/0703 від 07 березня 2025, № 2532/1003 від 10 березня 2025, № 2292/1103 від 11 березня 2025, № 2515/0603 від 06 березня 2025, № 2544/1703 від 17 березня 2025; копія платіжної інструкції № 1567.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

11.12.2025 року через підсистему "Електронний суд" до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОНА ІМПУЛЬС" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородська інвестиційна група" про стягнення 819 384,11 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 02.03.2023 року між сторонами Договору поставки №0203/2023, з яких : 760 000,00 грн основна заборгованість; 40 019,73 грн пеня, 15 491,50 грн штраф, 3 872,88 3% річних.

Крім того, позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в резолютивній частині рішення, що на суму основного боргу 760 000,00 грн продовжують нараховуватися 3% річних, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, починаючи з 02.12.2025 року і до дня фактичного повного виконання рішення суду, з покладенням обов`язку здійснення відповідного розрахунку на державного (приватного) виконавця.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025 року справу № 917/2271/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 16.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про покладені на нього обов`язки та строк їх виконання, про що свідчать матеріали справи (довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача наявна у матеріалах справи, арк.с. 35). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони суду не надали.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи №917/2271/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

02.03.2023 року між ТОВ "КРОНА ІМПУЛЬС" (далі - Постачальник) та ТОВ "Миргородська інвестиційна група" (далі - Покупець) було укладено Договір поставки №0203/2023 (далі - Договір, арк.с. 7-10).

У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне :

- в порядку, передбаченому даним договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його згідно з умовами Договору (п.1.1 Договору);

- найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість Товару в обсязі кожної партії поставки визначається в Специфікаціях на поставку товару, що є невід`ємною частиною даного (п. 1.2 Договору);

- ціна товару, вартість конкретної партії товару погоджуються сторонами в Специфікації та вказується у видаткових накладних (п. 2.1 Договору);

- загальна сума цього Договору визначається як сума всіх цін, зазначених у Специфікаціях (п. 2.2 Договору);

- поставка товару за договором здійснюється на умовах, визначених в Специфікаціях. Датою поставки партії товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (п. 3.5, 3.8 Договору);

- ціна за одиницю товару є договірною, ціна та загальна вартість партії товару зазначаються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість Договору визначається шляхом підсумовування вартості товару, зазначеної у видаткових накладних, підписаних покупцем (п. 4.1 Договору);

- на підставі погодженого Сторонами замовлення на поставку товару, Постачальник формує для покупця рахунок-фактуру на оплату для кожної конкретної поставки товару. В рахунку-фактурі на оплату товару зазначається асортимент, кількість, загальна вартість товару (п.4.2 Договору);

- умови оплати визначаються у специфікаціях до договору. Спосіб оплати товару покупцем безготівковий розрахунок шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на розрахункових рахунок Постачальника. У призначенні платежу має бути зазначено даний Договір і відповідний рахунок-фактура (п. 4.3 та 4.4 Договору);

- Покупець зобов`язаний своєчасно та в порядку, встановленому цим Договором, сплатити вартість Товару (п. 5.1.2. Договору);

- у разі прострочення оплати поставленого Товару Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення. У разі прострочення оплати Товару : на термін, більший ніж 30 (тридцять) календарних днів, Покупець додатково зобов`язується сплатити Постачальнику штраф в розмірі 7 % від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару; у разі прострочення оплати на термін, більший ніж 45 (сорок п`ять) календарних днів, Покупець додатково зобов`язується сплатити Постачальнику штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару; у разі прострочення оплати на термін, більший ніж 60 (шістдесят) календарних днів, Покупець додатково зобов`язується сплатити Постачальнику штраф в розмірі 12% від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару (п. 6.2 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині виконання сторонами взятих на себе грошових зобов`язань за договором до моменту їх повного виконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не направить письмової заяви про припинення договору, то він вважається пролонгованим на кожний наступний рік (п. 10.1 Договору);

- закінчення строку дії договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 10.2. Договору).

04.03.2025 сторонами було підписано та скріплено їх печатками Специфікацію № 26 до Договору (копія наявна у матеріалах справи, арк.с. 11).

У даній специфікації сторони погодили кількість, ціну, строки оплати та асортимент товару який підлягає поставці. Відповідно до п. 5 Специфікації № 26 від 04.03.2025 року до Договору, передбачено, що розрахунки за Товар здійснюються на умовах : 100 % оплата з відтермінуванням 10 днів до 19.03.2025 р.

На виконання умов Договору Позивач поставив, а Відповідач прийняв 199,31 тону товару (лушпиння соняшникового гранульованого) на суму 1 486 968,89 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних : №25080/2102 від 21 лютого 2025, № 2502/2302 від 23 лютого 2025, № 2332/0703 від 07 березня 2025, № 2532/1003 від 10 березня 2025, № 2292/1103 від 11 березня 2025, № 2515/0603 від 06 березня 2025, № 2544/1703 від 17 березня 2025 (арк.с. 13-16), які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплена печатками Сторін.

За даними Позивача, в порушення умов Договору Відповідач здійснив оплату отриманого товару за означеними вище видатковими накладними частково (в розмірі 726 968,89 грн) та з порушенням узгоджених у специфікації термінів. Остання оплата отриманого Відповідачем товару була проведена останнім 30.09.2025. Ці обставини Відповідачем не спростовані.

Заборгованість Відповідача за отриманий товар за вищезазначеними накладними становить 760 000,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача 760 000,00 грн основної заборгованості; 40 019,73 грн пені, 15 491,50 грн штрафу, 3 872,88 грн 3% річних.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 ЦК України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України (далі ГК України, в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не оплатив отриманий товар у встановлені строки, заборгованість останнього складає 760 000,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що підтверджують факт виконання своїх зобов`язань з оплати отриманого Товару, пред`явлення претензій щодо його якості та кількості, неотримання Товару за вказаними накладними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 760 000,00 грн вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 3 872,88 грн 3% річних за період з 01.10.2025 року по 01.12.2025, нарахованих за несвоєчасну сплату відповідачем отриманого товару.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, мають компенсаційний характер та підлягають нарахуванню за весь період прострочення грошового зобов`язання, у тому числі до моменту фактичного виконання рішення суду, якщо таке нарахування передбачене резолютивною частиною судового рішення (постанови Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 922/175/18, від 23.02.2023 у справі № 911/3025/21, від 14.06.2022 у справі № 910/14643/20, від 17.11.2021 у справі № 922/445/21, Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22).

Як вже зазначалось судом, Позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в резолютивній частині рішення, що на суму основного боргу 760 000,00 грн продовжують нараховуватися 3% річних, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, починаючи з 02.12.2025 року і до дня фактичного повного виконання рішення суду, з покладенням обов`язку здійснення відповідного розрахунку на державного (приватного) виконавця.

Частиною 10 ст. 238 ГПК України визначено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України та нарахування 3 % річних на суму основного боргу відповідача до моменту фактичного виконання останнім рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України). Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що у разі прострочення оплати поставленого Товару Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення. У разі прострочення оплати Товару : на термін, більший ніж 30 (тридцять) календарних днів, Покупець додатково зобов`язується сплатити Постачальнику штраф в розмірі 7% від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару; у разі прострочення оплати на термін, більший ніж 45 (сорок п`ять) календарних днів, Покупець додатково зобов`язується сплатити Постачальнику штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару; у разі прострочення оплати на термін, більший ніж 60 (шістдесят) календарних днів, Покупець додатково зобов`язується сплатити Постачальнику штраф в розмірі 12% від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) Товару.

Тобто, при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.06.2021 року у справі №910/12876/19.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 40 019,73 грн пені за період з 01.10.2025 по 01.12.2025 та 15 491,50 грн штрафу.

Як вже зазначено вище, ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом у цьому рішенні зазначено, у п. 5 Специфікації № 26 від 04.03.2025 року до Договору, передбачено, що розрахунки за Товар здійснюються на умовах : 100 % оплата з відтермінуванням 10 днів до 19.03.2025 р.

Тобто, прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару у відповідача почалось 30.03.2025.

Отже, враховуючи приписи ч.6 ст. 232 ГК України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) кінцевим термін нарахування пені є 30.09.2025.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 40 019,73 грн пені за період з 01.10.2025 по 01.12.2025 та 15 491,50 грн штрафу.

Суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 01.10.2025 по 01.12.2025 є неправомірними, оскільки є за межами встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України строку, а тому задоволенню не підлягають з мотивів, викладених вище.

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача 15 491,50 грн штрафу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є: позовна заява; відзив на позовну заяву.

Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 760 000,00 грн основної заборгованості, 15 491,50 грн штрафу, 3 872,88 3% річних, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду згідно платіжної інструкції № 32803 від 01.12.2025 позивач сплатив судовий збір у розмірі 12 290,77 грн.

Зарахування судового збору у означеному розмірі до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується довідкою (а.с. 22).

Пунктом 2 ч. 1 ст.129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 11 690,47 грн.

Керуючись статтями 129, 232-233, 236-238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородська інвестиційна група", вул.Незалежності, 19, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОНА ІМПУЛЬС", вул. Набережна Перемоги, 36А, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ) 760 000,00 грн основної заборгованості, 15 491,50 грн штрафу, 3 872,88 3% річних та 11 690,47 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати накази з набранням чинності цим рішенням.

3. В частині стягнення з відповідача 40 019,73 грн пені у задоволенні позову відмовити.

4. На суму основного боргу 760 000,00 грн продовжують нараховуватися 3 % річних, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, починаючи з 02.12.2025 року і до дня фактичного повного виконання рішення суду, з покладенням обов`язку здійснення відповідного розрахунку на орган державної (приватного) виконавця.

Рішення підписано 11.02.2026 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик