У Х В А Л А

11 лютого 2026 року м. Чернігівсправа № 927/90/26

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А. В., перевірив матеріали позовної заяви від 05.02.2026 б/н у справі

за позовом ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача Прилуцького міськрайонного суду,

вул. Котляревського, 62, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500;

про визнання недійсним акту, що порушує право власності

ОСОБА_1 , звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Прилуцького міськрайонного суду, за участю Деснянського районного суду міста Чернігів (в якості третьої особи), з проханням: визнати право власності на нерухоме майно; скасувати арешт на майно, зазначене в ухвалі в справі № 750/12591/23, провадження № 1-кс/750/4482/23, зареєстрований в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000084 від 01.04.2023; зобов`язати Східне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області зняти арешт з приміщення аптеки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та не належить фігуранту кримінальної справи ОСОБА_2 , який було накладено на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова № 750/12591/23 від 05.09.2023 та зареєстрованого, 03.11.2023, Прилуцьким відділом ДВС за постановою № 73223967.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.11.2025 у справі № 927/1066/25 (чинна) відмовлено в відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Прилуцького міськрайонного суду та Деснянського районного суду міста Чернігів, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття арешту, накладеного згідно з ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова № 750/12591/23 від 05.09.2023 та зареєстрованого, 03.11.2023, за постановою № 73223967 Прилуцьким відділом ДВС.

Суд, у межах справи № 927/1066/25, установив, що даний спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (п. 1 частина 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України) та має бути розглянутий в порядку Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) судом загальної юрисдикції, оскільки арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, і особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства (постанова ВП ВС від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18).

Звертаючись повторно, позивач залишив поза увагою висновки Господарського суду Чернігівської області, наведені в чинній ухвалі від 03.11.2025 у справі № 927/1066/25.

Господарський суд Чернігівської області в указаній ухвалі констатував:

«Велика Палата Верховного Суду послідовно у своїх постановах зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа».

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21, від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21, від 01.02.2022 у справі № 910/5179/20, від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18 та постанова Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 910/13049/22).

Справи, віднесені до юрисдикції господарських судів, визначено в статті 20 ГПК України, зокрема (пункти 6, 13 частини 1): справи в спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, у тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи в спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ, відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції, наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (висновки ВП ВС у постановах: від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18; ВС КГС у постанові від 07.03.2023 у справі № 904/587/22)".

Суд установив, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду як фізична особа з позовною заявою, просив визнати право власності та зняти арешт з нерухомого майна (нежитлового приміщення, аптеки, за адресою: АДРЕСА_3 ), набутого в приватну власність (частка ) на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2012, укладеного між продавцями, фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та покупцями, фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого Колодуб С. М., приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області, та зареєстрованого в Реєстрі за № 5015.

З доданих до позовної заяви документів не вбачається, що цей спір пов`язаний саме з підприємницькою діяльністю позивача.

Натомість обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що арешт на майно накладено на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова у справі № 750/12591/23, провадження № 1-кс/7504482/23, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000084 від 01.04.2023, тобто в межах кримінального провадження.

За частиною 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд, не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина 2 статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини 4 статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, якщо арешт на майно було накладено під час досудового розслідування кримінальної справи та/або під час розгляду кримінальної справи судом, то, в силу вимог закону, арешт з такого майна може зняти: під час досудового розслідування лише слідчий суддя, під час судового провадження суд або прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на праві власності на майно, розглядаються в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено в межах кримінального провадження, адже чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України.

Натомість, чинним господарсько-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку господарського судочинства.

У випадку ж коли під час ухвалення виправдувального вироку, закриття кримінального провадження, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові, судом не вирішено питання про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, то власник майна, на яке накладено арешт, має право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з під-арешту, який розглядається за правилами цивільного судочинства, що узгоджується з положеннями статей 15, 16 ЦПК України.

Деснянський районний суд міста Чернігова ухвалою від 03.12.2025 у справі № 750/12384/23 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000084 від 01.04.2023. Суд установив: досудове розслідування в кримінальному провадженні завершено; матеріали направлено до суду для розгляду по суті; за наслідками судового розгляду цього кримінального провадження ухвалено обвинувальний вирок, який оскаржено до суду апеляційної інстанції.

Тобто судовий розгляд кримінальної справи наразі не завершений, обвинувальний вирок у кримінальній справі переглядається в апеляційному порядку.

З урахуванням установлених обставин, господарський суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки стосується відносин, які склалися в межах кримінального провадження, яке наразі не завершено.

За п. 1 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з п. 6 статті 175 ГПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи, що цей спір за положеннями статті 20 ГПК України не віднесений до категорій справ, що підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, виходячи з мотивувальної частини позову, за висновком суду, цей спір має бути розглянутий судом загальної юрисдикції в порядку КПК України, оскільки, як встановлено Деснянським районним судом міста Чернігова ухвалою від 03.12.2025 у справі № 750/12384/23, обвинувальний вирок у вказаному заявником кримінальному провадженні наразі оскаржений до суду апеляційної інстанції.

Суд, на підставі п. 1 частини 1 статті 175 ГПК України, відмовив у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись статтями 3, 4, 20, 175, 234, 255 ГПК України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі № 927/90/26 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прилуцького міськрайонного суду () про визнання недійсним акту, що порушує право власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 11.02.2026.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання, в порядку визначеному статтями 256, 257 ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко