РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2026Справа № 910/12046/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД"

(02152, місто Київ, пр. Тичини Павла, будинок 1В, кабінет 188, )

до відповідача 1 Головного управління Національної поліції в Київській області

(01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 15, ),

відповідача 2 Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (01196, місто Київ, ПЛОЩА ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 1, )

про стягнення 289 850, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення 289 850,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 року було прийнято справу до провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.10.2025 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, вказує, що позивачем не підтверджено розмір шкоди.

08.10.2025 Головним управлінням Національної поліції в Київській області подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, а саме - Прокуратуру Київської області.

Відповідно до вимог ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

З вказаного вбачається, що законодавцем визначено позивача як суб`єкта, що може реалізувати своє право на залучення співвідповідача у справі.

З огляду на вказане, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання Головного управління Національної поліції в Київській області про залучення співвідповідача.

14.10.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив.

15.10.2025 відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що відповідач 2 жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав, а отже відповідач 2 не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок дій, зокрема, інших державних органів.

16.10.2025 позивачем подано заперечення на клопотання про залучення співвідповідача.

20.10.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив.

27.10.2025 позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у Головного управління Національної поліції в Київській області документи, наявні у матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 08.01.2020: - Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.01.2020 р.; - Висновок судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» № 12- 1/428 (автомобіля «МАЗ 53366», реєстраційний номер НОМЕР_1 ) від 30.01.2020 р.; - Висновок інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди» № 12-1/428 від 30.01.2020 р.; - будь-які фотографії, на яких зображений автомобіль МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент ДТП 08.01.2020 р. та/або в період здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 08.01.2020 року; - інші документи, наявні в матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 08.01.2020, які містять інформацію про вартість автомобіля, опис його технічного стану, придатності до використання та інших характеристик.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

В той час, як позивачем не зазначено причин неможливості отримати докази самостійно та заходи, які останній вжив для отримання доказів. Посилання позивача на лист Головного управління Національної поліції в Київській області № 573аз/109/39/02-2023, що датований 29.12.2023 р. за висновками суду не є належним та допустимим доказом на підтвердження неможливості позивачем отримати докази самостійно станом момент проведення звіту про оцінку вартості транспортного засобу. З огляду на наведене, суд відмовляє у витребуванні доказів, оскільки позивачем не дотримані вимоги ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» (далі - Позивач) є власником транспортного засобу МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - Автомобіль), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

08.01.2020 року громадянин України ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Гоголівська, 17, с. Квітневе, Броварського району, Київської обл. в напрямку м. Бровари, виїхав на узбіччя смуги руху до м. Бровари, де здійснив наїзд на пішохода, який перебував на узбіччі. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід загинув на місці події.

За фактом вчинення цієї ДТП було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 08.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 08.01.2020 здійснювалося Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач-1).

08.01.2020 р. автомобіль МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був оглянутий та вилучений, після чого доставлений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Баришівський р-н (на сьогоднішній день - Бориспільський р-н), с. Семенівка, вул. Кірова (теперішня назва - вул. Піщана), 15.

Автомобіль марки МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000007 від 08.01.2020 р. та 17 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/734/20, на підставі клопотання прокурора, було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», як на такий, що має ознаки доказів у кримінальному провадженні № 000007, оскільки він відповідає критеріям ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2024 р. у справі № 361/2066/20 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року в рамках кримінального провадження №0000007 від 08.01.2020, на автомобіль МАЗ 53366 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», та постановлено передати на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» вилучений автомобіль МАЗ 53366 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Водночас, обґрунтовуючи необхідність звернення до суду, Позивач вказує, що не має можливості повернути належний йому на праві власності транспортний засіб МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки, на переконання Позивача, вказаний транспортний засіб відсутній на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Бориспілький р-н, с. Семенівка, вул. Піщана, 15, що підтверджується таким.

Звертаючись до суду Позивач стверджує, що ним у грудні 2023 року було надіслано адвокатський запит до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач-1) про надання інформації щодо місцезнаходження транспортного засобу МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перебування його на спеціальному майданчику. Водночас, суд зауважує, що до матеріалів справи представником Позивача копії вказаного запиту не додано, що позбавляє суд можливості пересвідчитися у правдивості вказаного твердження.

Відповідач-1 надіслав лист від 29.12.2023 р. № 573аз/109/39/02-2023, у якому вказав, що згідно з актом інвентаризації, проведеної 30.05.2023 р. на території спеціального майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: вул. Піщана, 15, с. Семенівка, Бориспільський р-н, Київська обл., автомобіль марки МАЗ 53366, н.з. НОМЕР_1 відсутній. Окрім того, слідче управління ГУНП позбавлене можливості надати копії документів щодо передачі автомобіля МАЗ 53366, н.з. НОМЕР_1 для зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів на підставі договору №705 від 01.10.2018 між ГУНП та ТОВ «ТАЙМ ЛОГІСТИК», а також ГУНП не володіє інформацією про місцезнаходження вказаного транспортного засобу, оскільки обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_1. перебуває на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області. Суд зауважує, що вказаний лист містить посилання на адвокатський запит, що датований 26.12.2020.

За висновками Позивача, з відповіді Відповідача вбачається, що на момент проведення інвентаризації у травні 2023 року транспортний засіб, який належить Позивачеві на праві приватної власності, на спеціальному майданчику, розташованому за адресою: вул. Піщана, 15, с. Семенівка, Бориспільський р-н, Київська обл., був відсутній, Відповідачеві невідоме місце його знаходження.

Після скасування арешту, накладеного на Автомобіль, Відповідач-1 не повернув цей Автомобіль Позивачеві.

21.08.2025 року представник Позивача надіслала адвокатський запит до Відповідача-1 з метою отримати інформацію про місцезнаходження Автомобіля та повернути його у користування та розпорядження після скасування арешту. У відповідь на адвокатський запит представник Позивача отримала лист від 08.09.2025 р. № , у якому Відповідач-1 вказує, що він не володіє інформацією про місцезнаходження транспортного засобу, а саме автомобіля «МАЗ 53366», р.н. НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, Позивач подав до Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області заяву про вчинення кримінального правопорушення від 19.09.2025 р. з метою розслідування цього злочину.

За твердженням Позивача, Відповідач-1, який тимчасово вилучив майно в рамках кримінального провадження, що належить на праві приватної власності Позивачеві, не забезпечив його схоронності та належного збереження і допустив його втрату.

Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій та бездіяльності Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач-1) та його службових осіб, що проявилися у незабезпеченні збереження та схоронності тимчасово вилученого майна Позивача - Автомобіля та в результаті призвели до його зникнення (викрадення, втрати) із спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів, право власності Позивача на цей Автомобіль було порушене.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2024 р. у справі № 361/2066/20 було скасовано арешт, накладений на Автомобіль, проте, звертаючись до суду, Позивач стверджує, що не має можливості повернути Автомобіль та реалізовувати своє право власності на нього, зокрема, користуватися ним, через його зникнення із спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів. Відповідач-1 вказує, що місце знаходження Автомобіля йому невідоме. В той же час, вартість втраченого Автомобіля Відповідачем-1 Позивачеві не відшкодована.

Для визначення реальної вартості втраченого Автомобіля Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності Ткачука Максима Сергійовича (№443/2024, від 24.09.2024 р.), який на підставі Договору № 62/19.05.25 від 14.05.2025 р. з Позивачем, підготував Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 62/19.05.25 від 14.05.2025 р.

Так, суб`єкт оціночної діяльності зробив висновок, що довідникова (ринкова) вартість Автомобіля на дату оцінки (14.05.2025 р.) складає 289 850, 00 грн

У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції у Київській області 289 850,00 грн збитків, понесених у зв`язку із втратою майна.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 1 зазначає, що позивач обрав невірний та неефективний спосіб захисту, адже майна, вилучене під час обшуку у позивача, передано на відповідальне зберігання та автомобіль «МАЗ 53366», р.н. НОМЕР_1 перебуває на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, с.Семенівка, вул.Кірова (Піщана) 15, а позивач не надав доказів, що він вжив всіх дій по поверненню вилученого майна, а саме, звертався до зберігача і на даний час вичерпано можливості щодо його повернення. Крім того, розмір шкоди необґрунтований та безпідставний, не підтверджений належними та допустимим доказами.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 2 зазначає, що позивачем не доведено, не надано достатніх та допустимих доказів неправомірності дій відповідачів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пункті 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені ст. 1176 ЦК України, відповідно ч. 1 якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, його посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Отже, при зверненні з позовом про стягнення збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (ст. 614 ЦК України).

Численними доказами, наявними в матеріалах справи, встановлено, що автомобіль марки МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000007 від 08.01.2020 р. та 17 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/734/20 було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки МАЗ 53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», як на такий, що має ознаки доказів у кримінальному провадженні № 000007

За приписами ст. 16 Кримінального процесуального кодексу України (надалі також - КПК України), позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Судом встановлено, що Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2024 р. у справі № 361/2066/20 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року в рамках кримінального провадження №0000007 від 08.01.2020, на автомобіль МАЗ 53366 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», та постановлено передати на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» вилучений автомобіль МАЗ 53366 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 .

За змістом статті 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Водночас, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази наявності кримінальному провадженні №0000007 постанови про повернення майна власнику - ТОВ «СІЛЬПО-ФУД». Також судом встановлено, що вилучене майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» до цього часу не повернуто. Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачами до суду не представлено.

Суд звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (надалі також - Порядок), згідно з п. 27 якого схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем належним чином доведено неправомірну бездіяльність Головного управління Національної поліції у Київській області, яка полягає у безпідставному неповерненні протягом тривалого часу тимчасово вилученого майна його власнику - Товариству з обмеженою діяльністю "СІЛЬПО-ФУД".

Суд звертає увагу при цьому на те, що тягар доказування обставини, що спірне майно наразі не втрачено, на думку суду, у даному випадку лежить не на позивачеві, а на органах, на яких вже протягом тривалого часу лежить обов`язок встановлення його місцезнаходження, стану та повернення позивачу. Натомість, такий імперативний обов`язок щодо повернення майна, встановлений законом, відповідачі неправомірно перекладають на позивача.

Проте з листа СУ ГУНП в Київській області № від 08.10.2025 вбачається, що автомобіль марки МАЗ 53366 р.н. НОМЕР_1 , перебуває на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, с. Семенівка, вул. Кірова (Піщана)15. Одночасно у листі зазначено, що до органу досудового розслідування процесуальні документи щодо зняття арешту з автомобіля «МАЗ 53366» р.н. НОМЕР_1 , не надходили та будь які документи щодо його отримання представниками ТОВ «Сільпо-Фуд» не надавались.

Окрім того, з матеріалів справи судом встановлено, що автомобіль МАЗ 53366, н.з. НОМЕР_1 був переданий для зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів на підставі укладеного договору №705 від 01.10.2018 між ГУНП та ТОВ «ТАЙМ ЛОГІСТИК». Водночас, доказів звернення ТОВ «Сільпо-Фуд» до ТОВ «ТАЙМ ЛОГІСТИК» з метою з`ясування місцезнаходження вказаного автомобіля матеріали справи не містять та доказів зворотного до справи також не додано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали вказаної справи не містять безперечних доказів втрати відповідачем 1 автомобіля «МАЗ 53366» р.н. НОМЕР_1 , а тому в даному випадку відсутня наявність складу цивільного правопорушення, який став би підставою для стягнення матеріальної шкоди.

Норми статті 1192 Цивільного кодексу України надають потерпілому право вибору способу відшкодування шкоди. При розгляді спору про відшкодування шкоди шляхом покладення на особу обов`язку відшкодувати її в натурі (надати річ того ж роду і якості, полагодити пошкоджену річ тощо) слід серед іншого встановити можливість відшкодування шкоди в натурі винною особою.

Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з цим, на підтвердження розміру понесеної шкоди, а саме, вартості майна, що було вилучено та не повернуто позивачу, останнім надано до суду звіт від 14.05.2025 про оцінку колісного транспортного засобу, підготовленого ФОП «Ткачук Максим Сергійович» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 443/2024 від 24.09.2024). Звіт виконаний оцінювачем Ткачуком М.С. (який має вищу освіту по спеціальності «Економіст», кваліфікація оцінювача за спеціалізацією «Оцінка дорожніх транспортних засобів». Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 210 від 15.12.2018). У Звіті зазначено наступне: об`єкт оцінки: автомобіль марки МАЗ 53366 д.н.з. НОМЕР_3 , який перебуває на балансі (у власності) ТОВ «Сільпо-Фуд»; мета оцінки: визначення довідникової вартості, КТЗ МАЗ 53366, д.н.з. НОМЕР_3 , на дату оцінки КТЗ. Проаналізувавши ринкову вартість КТЗ, оцінювачем зроблено висновок, що довідникова вартість, КТЗ МАЗ 53366, д.н.з. НОМЕР_3 на дату оцінки складає - 289 850, 00 грн.

Разом з тим, у Звіті не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Окрім того, за висновками суду визначення оцінювачем довідникової вартості автомобіля МАЗ 53366, д.н.з. НОМЕР_3 не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для відшкодування вартості автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, звіт від 14.05.2025 про оцінку колісного транспортного засобу, виготовленого ФОП «Ткачук Максим Сергійович», не є належним та допустимим доказом, а відтак позивачем не підтверджено розмір шкоди.

Як встановлено у ч. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 76, 78 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно з частинами 3, 4, 6 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У ст. 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Отже, оцінивши звіт від 14.05.2025 про оцінку колісного транспортного засобу, підготовленого ФОП «Ткачук Максим Сергійович» в порядку вказаних норм закону, суд зазначає, що цей документ не відповідає вимогам щодо достовірності доказів, а тому не може бути прийнятий судом в якості доказу, що підтверджує вартість втраченого майна.

При цьому документи, долучені до позову, а саме, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, теж не є доказом, на підставі якого суд може визначити дійсну вартість втраченого майна на момент розгляду справи, оскільки воно лише підтверджує реєстрацію транспортного засобу за власником задовго до вилучення.

Отже, на підставі викладеного суд зазначає, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для відшкодування спричинених збитків, зокрема, розміру реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, що виключає можливість покладення на державу відповідальності у вигляді стягнення вказаної позивачем суми збитків, оскільки відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає її настання.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав задоволення позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, оскільки судовий збір за заявлені позивачем вимоги не справляється та в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат в цій частині.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов