СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Харків Справа №917/1758/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

прокурора Зливка К.О., посвідчення №072876 від 01.03.2023 року;

першого позивача не з`явився;

другого позивача не з`явився;

відповідача Токаренко Х.О. (адвокат), ордер ВІ№1256016 від 30.12.2024, свідоцтво №3661 від 27.06.2023 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вх.№2568П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25,

за позовом Керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області (вул., Центральна, 191, м. Глобине, Полтавська область, 39000, код ЄДРПОУ ),

в інтересах держави в особі 1. Козельщинської селищної ради (адреса вул. Остроградського, будинок 75/15, селище Козельщина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39100, ),

2. Державної екологічної інспекції Центрального округу (адреса вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039, ),

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса вул. Єжи Ґедройца, 5, м. Київ, 03150 ) в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса вул. Євгена Котляра, 7, м. Харків, 61052, ),

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в розмірі 344001,04 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 (дата складання повного тексту не вказана, суддя Пушка І.І.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса вул. Єжи Ґедройца, 5, м. Київ, 03150 ) в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса вул. Євгена Котляра, 7, м. Харків, 61052, ) на користь Козельщинської селищної ради (адреса вул. Остроградського, будинок 75/15, селище Козельщина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39100, ) 344001,04 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса вул. Єжи Ґедройца, 5, м. Київ, 03150 ) в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса вул. Євгена Котляра, 7, м. Харків, 61052, ) на користь Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, , р/р UA0000164, ДКСУ м. Київ 820172) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 5160,02 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодувати відповідачу у встановленому законом порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо протиправної поведінки постійного лісокористувача у вигляді протиправної бездіяльності в аспекті обов`язку з організації охорони і захисту лісів в частині здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок. На думку відповідача, саме по собі формулювання «здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок» носить загальний характер та відсутня конкретизація обов`язку охорони у статтях 19, 63, 64, 86 Лісового кодексу України.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції мав встановити які конкретні заходи (комплекс заходів) мав би проводити постійний лісокористувач задля унеможливлення незаконної порубки 24.09.2023 року 23 дерев різної породи та різних діаметрів у захисних лісонасадженнях на 227 км ПК 7 правої сторони колії дільниці Полтава Кременчук Кременчуцького району Полтавської області Південної залізниці уздовж залізничного полотна протяжністю 22300 км, а також: яким саме нормативним актом визначений перелік таких заходів. Разом з тим, відповідач зазначає, що саме по собі заподіяння шкоди лісу внаслідок настання обставин, що перелічені в частині 1 статті 86 Лісового кодексу України (однієї із яких є незаконна порубка), не є достатнім свідченням про протиправну бездіяльність лісокористувача, яка зумовлює підстави для стягнення з нього шкоди.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що для розмежування правомірної поведінки постійного лісокористувача в умовах правової невизначеності (за відсутності затвердженого державним органом переліку протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів) від його бездіяльності в аспекті порушення обов`язку із збереження лісів, особа, яка звертається із позовом про стягнення шкоди має довести: а) які заходи повинен був зробити постійний лісокористувач, б) в чому полягає нездійснення цих заходів. При цьому, відповідач зазначає, що його поведінка була послідовною (звернення до поліції із усною (а пізніше письмовою) заявою про злочин, складення розрахунку шкоди та долучення її до заяви).

Відповідач вважає, що прокурором не доведено наявність протиправної поведінки відповідача та причино-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою. На думку відповідача, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не дослідив особу, якій завдано шкоди внаслідок незаконної порубки дерев в лісосмузі вздовж залізничної колії. Відповідач зазначає, що саме АТ «Укрзалізниця» є суб`єктом, якому спричинені збитки (шкода), внаслідок незаконної порубки спірних 23 дерев, а відтак, позов прокурора про стягнення цих коштів із особи, якій спричинені збитки, не може бути задоволений безвідносно до того чи було вжито відповідних заходів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25. Встановлено учасникам справи строк протягом якого вони мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено учасникам справи строк протягом якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1758/25.

Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у підсистемі електронний суд і доставлена їм 08.12.2025 року.

19.12.2025 року матеріали справи №917/1758/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Від Глобинської окружної прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14340 від 11.12.2025 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Козельщинська селищна рада також надала відзив на апеляційну скаргу (вх.№295 від 08.01.2026 року), в якому на підставі матеріалів справи, розглянутих судом першої інстанції, просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 відмовити повністю, а рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 залишити без змін. Заявник також просить суд розгляд справу проводити без участі представника виконавчого комітету Козельщинської селищної ради.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2026 року ухвалено повідомити учасників справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 відбудеться 29.01.2026 року о 12:00 год.

У судовому засіданні 29.01.2026 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Прокурор проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Представники Козельщинської селищної ради та Державної екологічної інспекції Центрального округу у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №431909224 від 18.06.2025 року), земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0100, яка має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20, розташована у Полтавській області, Козельщинський район, Лутовинівська селищна рада, знаходиться у постійному користуванні ПАТ «Українська залізниця» .

Матеріали справи містять державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №000956 від 22.01.2004 року, виданого Південній залізниці, відповідно до якого земельна ділянка площею 232,53 га, розташована на території Рибалківської, Лутовинівської, Оленівської, Козельщинської сільських рад та Новогалещинської селищної ради, надана у постійне користування для експлуатації та обслуговування залізничного транспорту відповідно до розпорядження Козельщинської районної державної адміністрації від 15.12.2003 року №674.

Відповідно до листа Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» №НГ-41/503н від 10.06.2025 року за земельною ділянкою на 217 км ПК4-5 дільниці Полтава-Кременчук, розташованою на території Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, зареєстрований кадастровий номер :00:001:0100.

За твердженням прокурора, вивченням матеріалів кримінального провадження №0000734 від 24.09.2023 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, встановлено, що у виділі 170 площею 1,34 га, на 217 км ПК 4-5 правої сторони колії дільниці Полтава Кременчук захисних лісонасаджень виробничого підрозділу «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», бригадиром Ліщинівської виробничої дільниці ВП «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» РФ «Південна залізниця» Журавлем Г.І. виявлено незаконну рубку 23 дерев різної породи та різних діаметрів.

Матеріали справи містять витяг Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000734 від 24.09.2023 року, відкритого за заявою ОСОБА_1 23.09.2023 року.

Відповідно до протоколу огляду лісополоси захисних лісонасаджень смт (сел.) 217 км ПК4-5 від 23.09.2023 року, проведеного старшим слідчим СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Кацай К.В., встановлено, що об`єктом огляду є лісополоса захисних лісонасаджень Укрзалізниці, що розташована на ПК 4-5, за межами населеного пункту, на 217 км, в ході якого виявлено незаконну порубку дерев 23 стовбури дерев різної породи та різних діаметрів.

22.07.2025 року Державною екологічною інспекцією Центрального округу, на виконання постанови про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні №0000734 від 24.09.2023 року, було здійснено розрахунок завданої шкоди (збитку), загальна сума якої складає 344001,04 грн, про що складена відповідна довідка.

Матеріали справи містять висновок експертів №557/558 за результатами проведення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи від 06.01.2025 року, складеного Полтавським відділенням Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», яким встановлено, що розрахунок шкоди, що зазначений у відомості обчислення розміру шкоди заподіяною незаконною порубкою дерев виробничого підрозділу «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» арифметично підтверджується частково в сумі 344001,04 грн, різниця із сумою зазначеною в розрахунку, виникла за рахунок заокруглень.

Листом виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 11.06.2025 року №02-13/1038 повідомлено керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, що виконавчий комітет Козельщинської селищної ради не надавав дозволів та не погоджував відповідних документів щодо зрізу дерев на земельних ділянках, що розташовані на території Козельщинської селищної територіальної громади та перебувають в постійному користуванні регіональної філії «Південна Залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом повідомлення позивачів про встановлені порушення та надання строку для вжиття заходів до поновлення порушених інтересів держави, а також повідомлення про намір звернутися до суду в інтересах позивачів з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка, на якій здійснено незаконну рубку дерев, перебуває у постійному користуванні відповідача, а його протиправна поведінка полягає у бездіяльності, внаслідок якої він, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для рубки дерев, не здійснив комплекс заходів, які б запобігли збереженню лісу від незаконної рубки та порушенню лісового законодавства невстановленими особами.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Предметом спору в цій справі є стягнення з відповідача шкоди, завданій державі порушенням положень лісового та природоохоронного законодавства, внаслідок незаконної вирубки дерев.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Колегія суддів зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, суд, розглядаючи спір про стягнення збитків, має встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України (далі по тексту - ЛК України).

За приписами ст. 19 ЛК України постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.

Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Частиною 5 ст. 86 ЛК України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на, зокрема постійних лісокористувачів.

За приписами ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Системний аналіз положень ст. 86, п. 1 ч. 2 ст. 105, ст. 107 ЛК України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, до того ж, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 у справі № 907/48/24, від 18.05.2023 у справі №914/669/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).

Так, відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у даному випадку, здійснення незаконної порубки дерев.

Тож, у цих правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.

Колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 12.09.2024 року у справі №907/181/22, де вказано, що господарський суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, виходить з презумпції вини правопорушника.

Апеляційний господарський суд враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення винних осіб у кримінальному провадженні №0000734. При цьому, наявність вироку у кримінальному провадженні щодо притягнення службових осіб, інших осіб за незаконну порубку лісу не є визначальним для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1166 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що повідомлення правоохоронних органів про виявлення факту здійснення незаконної порубки лісів не звільняє особу, на яку покладено обов`язок зі здійснення в тому числі охорони від незаконної порубки лісів від відповідальності за завдані збитки через не дотримання покладених обов`язків. Саме відповідач, як постійний лісокористувач має обов`язок попередити, припинити та/або зафіксувати незаконну порубку дерев на підвідомчій території. Водночас матеріали справи свідчать, що належних та достатніх заходів вжито не було.

Доводи відповідача про те, що факт самовільної порубки дерев було виявлено безпосередньо його працівниками саме під час здійснення заходів з охорони і захисту лісів від незаконних порубок, про що самостійно повідомлено правоохоронні органи, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх посадових обов`язків, не спростовують факт наявності вини відповідача та його бездіяльності щодо незабезпечення належної охорони лісу.

У п.88 постанови від 13.05.2020 року у справі №9901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно вимог частини другої ст.19, ст.63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 року та 19.09.2018 року у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.

Крім того, згідно з пунктами 2.1. та 2.3 Положення про виробничий підрозділ «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень», затвердженого наказом регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 06.02.2023 року №70/Н, основними завданнями діяльності дистанції є організація та виконання робіт щодо створення та утримання захисних лісонасаджень в межах землекористування товариства та організація охорони і захисту лісонасаджень шляхом здійснення комплексу заходів, спрямованих на їх збереження, зокрема, від незаконних рубок.

До основних функцій підрозділу, серед інших, входить забезпечення охорони захисних лісонасаджень від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу та дотримання норм і вимог щодо охорони навколишнього середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки (п. 3.1., 3.11. Положення).

Тож, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, виконання обов`язків постійного лісокористувача з питань охорони та захисту лісів є одним із основних завдань структурного підрозділу відповідача, а саме виробничого підрозділу «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», відповідно до Положення про вказаний підрозділ.

У постанові Верховного Суду від 19.09.2024 року у справі №918/1356/23 у контексті застосування статті 107 ЛК України також зазначено, що протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач допустив самовільну вирубку лісу, внаслідок чого лісовому фонду України заподіяно матеріальної шкоди, а отже, не виконав обов`язків, щодо охорони та захисту лісових насаджень, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відтак, суд першої інстанції не зобов`язаний був встановлювати перелік комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, адже саме законом передбачена імперативна вимога щодо покладених законодавством обов`язків на лісокористувача з охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території від незаконних рубок.

Таким чином, наведені обставини у сукупності свідчать про належне підтвердження протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.

Відповідно до статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Одним з основних принципів господарського судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах, зокрема, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.

Разом з тим, відповідачем не доведено відсутності своєї вини у заподіянні шкоди у повному розмірі.

Колегія суддів зазначає, що обставина незаконної порубки підтверджується наявними в справі доказами, зокрема, заявою виробничого підрозділу «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про злочин (у порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України від 25.09.2023 року №ПЧЛ-4-01-07/495 та протоколом огляду лісополоси захисних лісонасаджень смт (сел.) 217 км ПК4-5 від 23.09.2023 року, проведеного старшим слідчим СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Кацай К.В., підписаного без зауважень всіма особами, які брали участь у проведенні слідчих дій та огляді. У вказаному протоколі огляду зафіксовано кількість виявлених пнів, їх діаметр та породу.

Матеріали справи не містять доказів, що вказані дерева були відведені в законному порядку в рубку. Разом з тим, виконавчий комітет Козельщинської селищної ради не надавав дозволів та не погоджував відповідних документів щодо зрізу дерев на земельних ділянках, що розташовані на території Козельщинської селищної територіальної громади та перебувають в постійному користуванні регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується листом №02-13/1038 від 11.06.2025 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт виявлення незаконної рубки лісу на земельній ділянці, наданій відповідачу у постійне користування, свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого було здійснено незаконне вирубування лісу.

Враховуючи те, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Щодо розміру шкоди, слід зазначити, що експертиза, проведена у кримінальному провадженні за постановою слідчого оцінюються у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.

Так, сума збитків, встановлена у висновку експертів за результатами проведення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи від 06.01.2025 року №557/558 здійснена з урахуванням відомості обчислення розміру шкоди заподіяною рубкою дерев на 217 км ПК 4-5, права сторона колії, дільниця Полтава-Кременчук на суму 343993,75 грн та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечує розмір визначеної шкоди та не посилається на недотримання порядку проведення розрахунку шкоди.

З наведеного вище вбачається, що місцевим господарським судом було надано оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та встановлено наявність складу правопорушення: незаконної порубки дерев на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки останнього; шкоди, розмір якої доказово підтверджено; причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок.

Наведене правозастосування також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30.01.2025 року у справі №907/48/24.

Апеляційним господарським судом відхиляються доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду щодо визнання АТ «Укрзалізниця» потерпілою особою, оскільки у справі, що розглядається, та в наведених скаржником справах суди встановили різні фактичні обставини та прийняли відповідні рішення, що не свідчить про різне застосування одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.11.2025 року у справі №917/1758/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 09.02.2026 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов