ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. м. Київ

Справа № 911/2953/25

Господарський суд Київської області у складі:

cудді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про стягнення 4 579,55грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртелеком» (далі позивач, АТ «Укртелеком») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (далі відповідач, УСЗН Бориспільської РДА) про стягнення 4 579,55грн, з яких: 4 522,94грн борг по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.12.2023 по 30.04.2025; 12,74грн втрати від інфляції за період з червня по серпень 2025 року; 43,87грн - 3% річних за період з 22.05.2025 по 16.09.2025.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на не виконання відповідачем передбачених законом обов`язків з відшкодування витрат за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги (а.с.1-7).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.09.2025: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Укртелеком» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленнями (викликом) сторін; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.160-162).

Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 19.09.2025 о 19:20, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.163-164).

Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), є видом судового рішення.

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня 22.09.2025 (оскільки 20-21.09.2025 неробочі дні).

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

25.09.2025 (здано відділенню поштового зв`язку м. Бориспіль для відправлення до суду 22.09.2025 поштовим відправленням №760) у строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, надійшов відзив на позовну заяву (а.с.165-169).

У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що:

- забезпечення надання публічних послуг мешканцям територіальної громади в першу чергу покладається на представницький орган місцевого самоврядування територіальної громади;

- в Пристоличній територіальній громаді створено відділ соціального захисту населення, розформований в 2021 році, на який покладені функції реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, а забезпечення виконання законів та рішень у сфері соціального захисту населення покладено на територіальні громади та Пенсійний фонд України;

- Пристолична територіальна громада відповідальна за затвердження та забезпечення здійснення видатків на відшкодування підприємствам надавачам послуг витрат, пов`язаних з наданням окремим категоріям громадян пільг з оплати послуг зв`язку.

Також, відповідач до відзиву включив клопотання про залучення співвідповідача -Пристоличну територіальну громаду, посилаючись на те, що саме такий орган є належним відповідачем у справі.

Позивачу копія відзиву направлена поштовим відправленням №752, що вручено 30.09.2025 (а.с.170,172).

03.10.2025 від позивача у строк, встановлений судом, надійшла відповідь на відзив, у якій позивач, не погоджуючись із клопотанням про залучення співвідповідача, вказує, що відповідач не має право подавати відповідне клопотання, оскільки не є позивачем, а Пристолична сільська рада не є особою, яка має відповідати за заявленим позовом (а.с.173-177).

Так, у відповіді на відзив позивач посилається на те, що:

- оскільки Пристолична сільська рада не затвердила бюджету програму, яка б передбачала компенсацію послуг зв`язку, відповідач як уповноважений орган, через який діє держава, має відшкодувати відповідні пільги;

- посилання відповідача у відзиві на позов на те, що виплата пільг передана Пенсійному фонду безпідставні, оскільки органи Пенсійного фонду призначають, нараховують та виплачують житлові субсидії та пільги на оплату житлово-комунальних послуг за виключенням послуг зв`язку;

- відповідач є не лише розпорядником бюджетних коштів, але й органом, що контролює відомості, які подають підприємства та організації, що надають послуги;

- відсутність бюджетних коштів не є перешкодою для обліку органами казначейства зобов`язання щодо оплати послуг зв`язку;

- на території Бориспільського району Київської області відсутній інший орган, який створений з метою реалізації державної політики в сфері соціального захисту населення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.10.2025 (а.с.179-181) відмовлено у задоволенні клопотання УСЗН Бориспільської РДА про залучення в якості співвідповідача у справі Пристоличну територіальну громаду (вх.№8552 від 25.09.2025).

У встановлений судом строк від відповідача заперечення не надходили; клопотань про продовження строку, який встановлений судом, для подання такої заяви по суті, відповідач не подавав.

Граничний строк розгляду відповідної справи, визначений ч.1 ст.248 ГПК України, сплив.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

Позивач у справі - АТ «Укртелеком» у період з грудня 2023 по квітень 2025 року був оператором телекомунікації, що внесений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації та здійснював надання відповідних послуг в т.ч. фізичним особам, які мають пільги з оплати таких послуг відповідно до чинного законодавства.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що з грудня 2023 року по квітень 2025 року як оператор телекомунікацій надавав телекомунікаційні послуги (послуги зв`язку) мешканцям Пристоличної територіальної громади на пільгових умовах і витрати, понесені внаслідок надання таких послуг, склали 4 522,94грн, про що ним складені розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за період - з грудня 2023 року по квітень 2025 року, з визначенням категорії пільг, кількості абонентів та загального розміру (а.с.19-28), а саме:

- за грудень 2023 року у розмірі 226,22грн;

- за січень 2024 року у розмірі 215,32грн;

- за лютий 2024 року у розмірі 253,47грн;

- за березень 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за квітень 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за травень 2024 року у розмірі 270,49грн;

- за червень 2024 року у розмірі 195грн;

- за липень 2024 року у розмірі 204,44грн;

- за серпень 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за вересень 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за жовтень 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за листопад 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за грудень 2024 року у розмірі 292,50грн;

- за січень 2025 року у розмірі 349,60грн;

- за лютий 2025 року у розмірі 255грн;

- за березень 2025 року у розмірі 250,90грн;

- за квітень 2025 року у розмірі 255грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Пристоличної сільської ради щодо відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах за період з грудня 2023 року по квітень 2025 року листами від: 10.01.2024 №80С914.012-01/42 (а.с.29); 06.02.2024 №80С914.012-02/42 (а.с.36); 06.03.2024 №80С914.012-03/42 (а.с.42); 06.04.2024 №80С914.012-04/42 (а.с.49); 06.05.2024 №80С914.012-05/42 (а.с.55); 06.06.2024 №80С914.012-06/42 (а.с.60); 06.07.2024 №80С914.012-07/42 (а.с.65); 06.08.2024 №80С914.012-08/42 (а.с.70); 06.09.2024 №80С914.012-09/42 (а.с.75); 06.10.2024 №80С914.012-10/42 (а.с.80); 06.11.2024 №80С914.012-11/42 (а.с.85); 06.12.2024 №80С914.012-12/42 (а.с.90); 06.01.2025 №80С914.012-13/42 (а.с.95); 31.01.2025 №80С914.012-39/42 (а.с.100); 28.02.2025 №80С914.012-50/42 (а.с.106); 31.03.2025 №80С914.012-73/35 (а.с.113); 30.04.2025 №80С914.012-115/34 (а.с.113,зворот).

На підтвердження фактів направлення вищевказаних листів Пристоличній сільській раді позивачем надані докази, а саме щодо направлення листів від:

- 10.01.2024 №80С914.012-01/42 - опис вкладення у цінний лист №027, список відправлень та фіскальний чек від 12.01.2024 від (а.с.31-34);

- 06.02.2024 №80С914.012-02/42 - опис вкладення у цінний лист №907, список відправлень та фіскальний чек від 13.02.2024 (а.с.38-40);

- 06.03.2024 №80С914.012-03/42 - опис вкладення у цінний лист №941, список відправлень та фіскальний чек від 13.03.2024 (а.с.44-47);

- 06.04.2024 №80С914.012-04/42 - опис вкладення у цінний лист №559, список відправлень та фіскальний чек від 11.04.2024 (а.с.51-53);

- 06.05.2024 №80С914.012-05/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №958 (а.с.57-58);

- 06.06.2024 №80С914.012-06/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №311 (а.с.62-63);

- 04.07.2024 №80С914.012-07/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №452 (а.с.67-68);

- 06.07.2024 №80С914.012-07/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №455 (а.с.72-73);

- 06.09.2024 №80С914.012-09/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №479 (а.с.77-78);

- 06.10.2024 №80С914.012-10/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №785 (а.с.82-83);

- 06.11.2024 №80С914.012-11/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №826 (а.с.87-88);

- 06.12.2024 №80С914.012-12/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №320 (а.с.92-93);

- 06.01.2025 №80С914.012-13/42 - опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №968 (а.с.97-98);

- 31.01.2025 №80С914.012-39/42 - опис вкладення у цінний лист №449 та список відправлень (а.с.102-104);

- 28.02.2025 №80С914.012-50/42 - опис вкладення у цінний лист №210, список відправлень та фіскальний чек від 13.02.2025 (а.с.108-111);

- 31.03.2025 №80С914.012-73/35 - опис вкладення у цінний лист №066, список відправлень та фіскальний чек від 10.04.2025 (а.с.115-118);

- 30.04.2025 №80С914.012-115/34 - опис вкладення у цінний лист №367, список відправлень та фіскальний чек від 13.05.2025 (а.с.121-125).

Крім того, з метою відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах за період з грудня 2023 року по квітень 2025 року розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за період з грудня 2023 року по квітень 2025 року направлені позивачем Управлінню соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації листом від 30.04.2025 №80С914.012-115/49 (а.с.14), що підтверджується описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №081 (а.с.15-16).

До вказаних листів, як вбачається з їх змісту та описів вкладень до цінних поштових відправлень, якими такі листи направлені, позивач долучав акті звірки розрахунків за послуги зв`язку пільговим категоріям населення (а.с.18, 30, 37, 43, 50, 56, 61, 66, 71, 76, 81, 86, 91, 96, 101, 107, 114, 120); вказані акти ні Управлінням соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації, ні Пристоличною сільською радою не підписані.

Листами від 01.08.2023 за вих.№10575/0/2-23/56, 20.05.2024 за №1939/0/290-24/56 Міністерство соціальної політки України повідомило позивача, що органи соціального захисту населення мають доступ до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери та можуть здійснювати верифікацію даних про пільговиків (а.с.10-12).

У листі від 03.04.2024 за вих.№2600-0703-5/70099 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на запит позивача повідомило, що розпорядником Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, є Міністерство соціальної політики України (а.с.13).

Відповідно до претензії №9 від 18.02.2025 №80С310/СЦ/ВИХ/156 позивач вимагав від Пристоличної сільської ради відшкодувати витрати за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги за період з 01.12.2023 по 31.12.2024 у розмірі 3 412,44грн (а.с.127).

В якості доказів направлення вказаної претензії надано фіскальний чек від 19.02.2025 про прийняття для відправлення поштового відправлення №506, яке, як вбачається з відомостей з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта», вручено адресату 25.02.2025 (а.с.130).

Крім того, відповідно до претензії №20 від 23.06.2025 №80С310/СЦ/ВИХ/628 позивач вимагав від відповідача - Управління соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації та Пристоличної сільської ради відшкодувати витрати за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги за період з 01.12.2023 по 30.04.2025 у розмірі 4 522,94грн (а.с.131).

В якості доказів направлення вказаної претензії надано поштові накладні №№220, 239 (а.с.134).

У відповідь на претензію №20 від 23.06.2025 №80С310/СЦ/ВИХ/628 Управління соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації листом від 24.06.2025 №7/868 повідомило позивача про те, що уповноваженим суб`єктом у вирішенні питання про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах є відділ соціального захисту відповідної територіальної громади, у зв`язку з чим, рекомендував звернутися до належного суб`єкта Пристоличної сільської ради (а.с.135-136).

За результатами розгляду претензії №20 від 23.06.2025 №80С310/СЦ/ВИХ/628 Пристолична сільська рада листом від 30.06.2025 №02-14/1477/2025 повідомила про неможливість відшкодувати вартість наданих послуг, з посиланням на не затвердження у 2024-2025 роках бюджетної програми, видатки якої б передбачали компенсацію послуг зв`язку, а також відсутності бюджетних асигнувань на здійснення такої компенсації (а.с.137).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку відшкодувати витрати за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користувались правом на пільги у спірний період, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством, за порушення відповідного обов`язку.

Заявлені позивачем вимоги суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та Законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон №2017-III).

Відповідно до ст.1 Закону №2017-III державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Статтею 17 Закону №2017-III унормовано, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки (ст.18 Закону №2017-III).

У ст.19 Закону №2017-III поділено соціальні гарантії на обов`язкові та додаткові.

Так, відповідно до ч.2 цієї статті державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, водночас ч.3 вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону №2017-III надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Пільги на послуги зв`язку, які надані у спірний період позивачем, для відповідних категорій громадян визначені рядом Законів України, а саме: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.19 ч.1 ст.12, ч.6 ст.12, ч.6 ст.13, п.10 ч.1 ст.13, п.18 ч.1 ст.14), «Про жертви нацистських переслідувань» (п.18 ч.1 ст.61, п.10 ч.1 ст.62, п.17 ч.1 ст.63, п.19 ч.1 ст.64), «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (п.11 ч.1, ч.2 ст.20, п.1 ч.1, ч.ч.2, 3 ст.21), «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (п.6 ч.1 ст.6 та ч.3 ст.7), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (аб.2 ч.5 ст.12), «Про охорону дитинства» (п.4 ч.3 ст.13).

Згідно положень вказаних Законів фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією Законів про соціальний захист, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Метою діяльності позивача, як учасника господарських відносин, є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

Таким чином, у позивача за фактом надання послуг на пільгових умовах фізичним особам - пільговикам виникло право на відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у держави (її відповідного органу) як замовника послуг обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.

Саме такий висновок щодо характеру правовідносин, які виникають між державою як замовником послуг на пільгових умовах відповідній категорії споживачів з метою забезпечення державних соціальних гарантій та особою, яка надає такі послуги, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 10.04.2018 у справі №927/291/17, 17.04.2018 у справі №906/621/17, 23.10.2019 у справі №911/1924/18.

Згідно з ч.1 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ст.143 Конституції України та ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані, тобто повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.

В силу ч.3 ст.142 Конституції України: держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування; витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (пп. «а» п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Встановлення органами місцевого самоврядування додатково, тобто до встановлених законодавством, гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями органу місцевого самоврядування, які можуть фінансуватися виключно з місцевого бюджету або благодійних надходжень.

Зазначене відповідає положенням ч.3 ст.19 Закону України Закону №2017-III щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Водночас відповідно до пп. «є» п.9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п.5 ч.2 ст.671 цього Кодексу) належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

На момент виникнення спірних правовідносин такий перелік не затверджений, що, однак, не змінює фактичного існування програм в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, та не звільняє державу від здійснення видатків для забезпечення реалізації таких програм.

Як вбачається з матеріалів справи пільги, з урахуванням яких позивач у спірному періоді надавав телекомунікаційні послуги, встановлені законом, а не рішенням місцевого органу самоврядування; доказів прийняття органом місцевого самоврядуванням рішень про встановлення таких пільг та програм їх фінансування із місцевого бюджету не надано.

Можливість здійснення такого фінансування місцевими бюджетами всіх рівнів не означає наявність у відповідача обов`язку фінансування надання відповідних пільг, так як відповідні пільги запроваджені державою та обов`язок відшкодувати надання відповідних, встановлених державою пільг, у органу місцевого самоврядування виникає лише за наявності субвенцій з держбюджету або прийняття органом місцевого самоврядування програм щодо такого фінансування.

Положення п.6 ст.92 Конституції України та вищенаведених статей Закону №2017-III у сукупності свідчать про те, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Так, згідно з ч.1 ст.167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч.1 ст.170 ЦК України).

Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян, що підлягають компенсації (відповідний висновок викладений у п.4.10 постанови Верховного Суду від 06.10.2023 у справі №916/429/23).

Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п.6 ч.1 ст.116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати такі пільги, наведена в постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, 01.02.2022 у справі №904/141/20, 27.07.2022 у справі №904/7875/21, 09.06.2023 у справі №916/3938/21, 06.10.2023 у справі №916/426/23 та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава як замовник послуг є боржником у цих правовідносинах.

Вирішальним для вирішення питання за рахунок якого бюджету (державного чи місцевого) повинно здійснюватися відшкодування наданих послуг є встановлення органу, який прийняв рішення щодо введення відповідних пільг.

Перебування споживачів-пільговиків послуг зв`язку на території діяльності відповідача за відсутністю доказів надання субвенцій місцевому бюджету щодо фінансування відшкодування витрат оператора зв`язку з надання пільг, встановлених Законами України, або прийняття органом місцевого самоврядування рішення про фінансування таких пільг не є достатньою підставою для виникнення у відповідача зобов`язання з відшкодування відповідних витрат позивача на надання відповідних пільг.

Задоволення позову за рахунок видатків місцевих бюджетів може мати місце за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних відповідних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Однак суду не надано доказів надання головним розпорядником бюджетних коштів відповідачу у спірний період субвенцій із державного бюджету на здійснення державних програм, у т.ч., по відшкодуванню витрат з надання телекомунікаційних послуг.

Отже, стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян у даних спірних правовідносинах є держава, а тому Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області не може бути боржником за таким зобов`язанням, тобто не є належним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові (аналогічні висновки щодо належного відповідача у відносинах з відшкодування витрат за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги, викладені у постановах Верховного Суду від: 07.08.2023 у справі №922/1418/22; 28.09.2023 у справі №916/2523/22; 06.10.2023 у справі №916/429/23; 10.10.2025 у справі №910/6201/24).

При цьому, заміна неналежного відповідача належним здійснюється виключно за заявою позивача, що визначено ч.2 ст.48 ГПК України, в силу якої, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Разом з тим, в процесі розгляду відповідної справи, позивач не подавав клопотань про заміну неналежного відповідача, належним.

За таких обставин вимоги, заявлені позивачем до УСЗН Бориспільської РДА, в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 4 522,94грн задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача, заявлені до відповідача, щодо стягнення 12,74грн втрат від інфляції та 43,87грн 3% річних, оскільки нараховані на основний борг за який відповідач не відповідає.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 2 422,40грн, понесені позивачем, підлягають покладенню на позивача, враховуючи відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртелеком» (ідентифікаційний код 21560766; 01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18) до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (ідентифікаційний код 03193778; 08301, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль, вул. Головатого, буд. 4) про стягнення 4 522,94грн боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 12,74грн втрат від інфляції, 43,87грн - 3% річних.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова