ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2954/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Гриценко Вікторія Сергіївна (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - самопредставництво, довіреність

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 (повний текст рішення складено 27.02.2025, суддя Зінченко Н.Г.) у справі № 908/2954/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР», (49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, буд. 11, прим. 32)

до відповідача Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 2 220 235,51 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» 2 220 235,51 грн. заборгованості за договором поставки товару №53-121-08-22-11210 від 11.05.2022, в тому числі 1 752 858,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 120 464,21 грн. 3 % річних та 346 913,30 грн. інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що через порушення відповідачем умов договору поставки №53-121-08-22-11210 від 11.05.2022 та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 1 752 858,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивачем, на підставі положень ст. 625 ЦК України, нараховані відповідачу інфляційні втрати в сумі 346 913,30 грн. та 3 % річних в розмірі 120 464,21 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР», м. Дніпро до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 2 220 235,51 грн. заборгованості за договором поставки товару № 53-121-08-22-11210 від 11.05.2022 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР» 1 752 858,00 грн. основного боргу, 120 320,14 грн. 3 % річних, 346 913,30 грн. інфляційних витрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 26 641,10грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив із того, що позивачем належними доказами доведено виконання зобов`язань з поставки товару відповідачу, в той час як останній доказів оплати товару на суму 1 752 858,00 грн. не надав, що є підставою для стягнення основної суми заборгованості.

Судом першої інстанції перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки при підрахунку річних відсотків позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні кількості днів прострочення. Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунків за Договором стягненню з відповідача підлягають 3 % річних в розмірі 120 320,14 грн.

Місцевим судом також перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру річних відсотків, суд першої інстанції зазначив, що в даній справі відповідачем не визначено до якого розміру він просить суд зменшити розмір нарахованих річних відсотків, відповідачем не доведено, що належні до сплати 3 % є надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому суд не вбачав підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення відсотків річних.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 12.02.2025 в частині стягнення з акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» на користь ТОВ «НВП «Дніпромедцентр» 3% річних в розмірі 120 320,14 грн; ухвалити нове рішення з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних; судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних та вважає, що господарський суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме норми Цивільного кодексу України: статті 614 (щодо наявності вини як підстави відповідальності за порушення зобов`язання) і статті 617 (щодо підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що просив суд попередньої інстанції зменшити розмір 3 % річних, застосовуючи при цьому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, щодо можливості за наявності виняткових обставин зменшити заявлений до стягнення розмір відсотків річних. У пункті 8.38 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника; з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

На думку відповідача проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України, як і інші санкції, які мають компенсаційний характер, можуть бути зменшені судом виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, визначених статтями 223 ГК України та 551 ЦК України.

Також, апелянт вказує, що у своїй постанові від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22 Верховний Суд дійшов до висновку, що відсутність сертифікату ТПП не позбавляє сторону можливості доводити факт форс-мажорних обставин в суді: «Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором... Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливості доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором».

Відповідач в апеляційній скарзі наголошує, що неможливість своєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання за спірним договором викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по-друге, доводить відсутність вини в діях відповідача.

За твердженням апелянта, на момент укладання договору відповідач не передбачав настання обставин, які зашкодять виконанню договору, зокрема, повне зупинення атомної станції.

Скаржник зазначає, що Енергодарська міська територіальна громада (код: UA0019947), в межах якої розташовані виробничі потужності відповідача, включена до «Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (пп. «Василівський район» п. 4 «Запорізька область» р. ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» цього Переліку), з зазначенням дати виникнення можливості бойових дій: 04.03.2022. Правовідносини між позивачем та відповідачем, які розглядаються у рамках справи № 908/2954/24, нерозривно пов`язані з об`єктами Запорізької АЕС (шість енергоблоків - «тисячників» сумарною потужністю 6000 МВт та інші виробничі потужності). З 11 вересня 2022 року Запорізька АЕС повністю зупинена (шість енергоблоків-«тисячників» не працюють), відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється. Таким чином, відповідачем втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР» до Центрального апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі №908/2954/24 залишити без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР» вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою, оскільки відповідно до ч.1 до ст.277 ГПК України апеляційна скарга не містить підстав для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідній частині.

Позивач звертає увагу, що у постанові від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Однак, позивачем зазначено, що у межах справи №902/417/18 судами було встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору поставки було встановлено сплату боржником 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

Позивач наголошує, що зменшуючи розмір річних Велика Палата Верховного Суду в даній постанові не робила розмір річних меншим від розміру, встановленого статтею 625 Цивільного кодексу України. При цьому ВП ВС вказала на можливість такого застосування зменшення виключно з диспозицій того, що розмір річних (у справі на котру покликався суд першої інстанції) значно перевищував розмір, визначений чинним законодавством. В той же час в даній справі позивачем застосовується (нараховується) 3% річних, тобто розмір річних, який передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2954/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/2954/24.

25.03.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2954/24 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

28.03.2025 від скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 3633,60 відповідно до платіжної інструкції від 17.03.2025.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.20025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2954/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 30.07.2025 о 10 год. 40 хв.

20.05.2025 через систему «Електронний суд», Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», надала до Центрального апеляційного господарського суду з відповідь на відзив, в якому не визнає пояснення та міркування, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач вказав, що у постанові від 12.09.2024 у справі № 915/1308/23 зазначено про те, що висновки судів попередніх інстанцій про можливість зменшення судом розміру трьох процентів річних (у цій справі до 1,5 %), заявленого до стягнення на підставі статті 625 ЦК України є такими, що узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 8.38, 8.41 постанови 18.03.2020 у справі №902/417/18. За переконанням колегії, суди попередніх інстанцій цілком правомірно врахувавши загальний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, розглянули клопотання товариства про зменшення 3% річних та дійшли висновку про його часткове задоволення з мотивів, викладених у постанові.

З урахуванням викладеного, відповідач просив суд зменшити розмір 3 % річних, застосовуючи при цьому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, щодо можливості за наявності виняткових обставин зменшити заявлений до стягнення розмір відсотків річних.

30.07.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Чус О.В.

У зв`язку з усуненням зазначених обставин, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.08.2025 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2954/24, призначено у судовому засіданні на 14.01.2026 о 11:20 год.

26.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР» до ЦАГС надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи; просить провести розгляд апеляційної скарги по справі № 908/2954/24 за відсутності позивача на підставі наявних у суду матеріалів, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду від 12.02.2025 у даній справі без змін.

У судовому засіданні 14.01.2026 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

У судовому засіданні 14.01.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

7. Встановлені судом обставини справи.

11.05.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ДНІПРОМЕТЦЕНТР», (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки товару № 53-121-08-22-11210 (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, перелік якого наведено в цьому пункті Договору, на загальну суму 1 765 281,60 грн. з ПДВ. Строк поставки товару: до 25.05.2022. (п., п. 1.1, 1.3 Договору)

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» визначено, що утворення Товариства здійснюється шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ) (далі - НАЕК «Енергоатом») за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків НАЕК «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. НАЕК «Енергоатом» припиняється одночасно із державною реєстрацією Товариства.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» постановлено утворити Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023 «Про утворення Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» установлено, що Товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства; відокремлені підрозділи Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

В пункті 1 Статуту Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023, зазначено, що Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворено в результаті реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування вбачається, що за ідентифікаційним кодом 24584661 припинено юридичну особу - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та зареєстровано за цим кодом Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Відповідно до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1420 відокремлені підрозділи Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації акціонерного товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

Таким чином, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код ВП 19355964) - відповідач у справі - є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код ВП 19355964) - Покупця за Договором.

За змістом п. 12.1 Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану в Україні з можливістю пролонгації Договору.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

В пункті 3.1 Договору сторонами погоджено, що вартість товару за Договором без врахування ПДВ складає 1 471 068,00 грн., крім того ПДВ 20 % 236 387,80 грн., загальна вартість разом 1 765 281,60 грн.

Умовами п. 4.1 Договору визначено, що поставка товару відбувається відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах EXW м. Дніпро, склад Постачальника. Місце проведення вхідного контролю (вантажоодержувач) склад Запорізького відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» м. Енергодар, вул. Промислова, 122 (п. 4.2 Договору).

Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». (п. 4.5 Договору)

В пункті 3.2 Договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно з п. 3.3 Договору оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару на загальну суму 1 752 858,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 9 від 23.05.2022 на суму 510 336,00 грн. з ПДВ;

- № 10 від 23.05.2022 на суму 653 472,00 грн. з ПДВ;

- № 11 від 23.05.2022 на суму 589 050,00 грн. з ПДІВ.

Зазначені вище видаткові накладні №, № 9, 10 і 11 від 23.05.2022 підписані уповноваженими особами Постачальника і Покупця та скріплені печатками сторін.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковими накладними №, № 9, 10 і 11 від 23.05.2022 на загальну суму 1 752 858,00 грн. не заперечив.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковими накладними №, № 9, 10 і 11 від 23.05.2022 на загальну суму 1 752 858,00 грн. не заперечив.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору № 53-121-08-22-11210 від 11.05.2022 на суму 1 752 858,00 грн. є доведеним.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з відповідача 3% річних та просить ухвалити нове рішення з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних.

Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі апелянт не заперечує підстави для стягнення та розмір нарахованих позивачем 3 % річних.

Отже, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України, в іншій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних в загальному розмірі 120 464,21 грн.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Як доречно зазначено судом першої інстанції, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за поставлений товар за спірним Договором, вимога про стягнення з нього 3 % заявлена позивачем обґрунтовано.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок трьох процентів річних, апеляційний суд погоджується з висновком про правильність визначення їх розміру у сумі 120 320,14 грн, що відповідає вимогам статті 625 ЦК України та фактичному періоду прострочення.

Щодо доводів скаржника про зменшення розміру 3 % річних колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення заявлених до стягнення відсотків річних, виключно з урахуванням конкретних обставин, які склалися саме у справі № 902/417/18.

Так, у справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати, що не відповідало критеріям розумності, справедливості та пропорційності.

Як встановлено з матеріалів цієї справи № 908/2954/25, позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі, передбаченому законодавством.

Таким чином, обставини справи № 902/417/18 є відмінними від обставин, які мають місце у справі, що розглядається.

Крім того, у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, відповідно до якої, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення розміру 3 % річних, нарахованих позивачем на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, та відповідно для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Посилання апелянта на наявність надзвичайних обставин, які вплинули на здатність виконувати зобов`язання за Договором колегія суддів вважає необґрунтованими.

За змістом статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі війська агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Умовами розділу 9 «Форс-мажор» Договору № 53-121-08-22-11210 від 11.05.2022 сторони визначили порядок дій сторін при настанні форс-мажорних обставин.

У даному випадку, відповідачем не надано доказів дотримання порядку, прописаного в Договорі, повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару з моменту початку збройної агресії Російської Федерації.

Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, та про отримання відповідних підтверджуючих документів.

Окрім цього, Договір поставки товару № 53-121-08-22-11210 укладений сторонами під час військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні режиму воєнного стану (11.05.2022), а тому сторони при укладенні такого Договору мали усвідомлювати всі ризики здійснення господарської діяльності в таких умовах.

Матеріали справи свідчать, що станом на 24.02.2022 (початок військової агресії Російської Федерації проти України) вже відбулась поставка та мало місце прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором № 53-121-08-22-11210 від 11.05.2022.

З огляну на вказані обставини, відповідачем не доведено, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за спірним договором.

Отже, посилання скаржника у цьому контексті на положення ст.ст. 614, 617 Цивільного кодексу України здійснені без врахування вимог чинного законодавства України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій. Це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. 86, 236-238 ГПК України) (постанова Верховного Суду від 17.07.2021 у справі № 916/878/20).

Таким чином, приймаючи до уваги, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), апеляційний суд дійшов висновку, що наведені відповідачем підстави для зменшення 3% річних (негативний влив російської агресії на господарську діяльність) не є виключними (надзвичайними) обставинами та не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних, зменшення яких до розміру нижче встановленого законом (3%), за умови не визначення сторонами у договорі іншого розміру, взагалі не передбачено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2954/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі №908/2954/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 10.02.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін