ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 січня 2026 року Справа № 903/991/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали по справі

за позовом: Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нововолинської міської ради, м. Нововолинськ, Волинська обл.

до відповідача: Малого підприємства Гарант, м. Нововолинськ, Волинська обл.

про стягнення 96 093,24 грн,

В засіданні приймали участь:

від позивача: н/з

від прокуратури: Присяжнюк І.Б.

від відповідача: Вакулюк О.А., Бакун О.С.

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

На розгляді Господарського суду Волинської області перебуває позов Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нововолинської міської ради до Малого підприємства Гарант про стягнення 96093,24 грн, з яких: 76021,09 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 15 368,09 грн інфляційних втрат, 4 704,06 грн 3% річних.

Стислий виклад позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території Нововолинської територіальної громади знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, з цільовим призначенням: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (адреса: Волинська область, Володимирський район, м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42), яка зареєстрована в ДЗК 19.10.2022 та з цього моменту є об`єктом цивільних прав. На цій земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості: адміністративно-побутовий корпус А-2, площею 1996,3 кв. метри, власником якого було МП «Гарант». 30.04.2024 зазначене нежитлове приміщення МП «Гарант» відчужило Вакулюку І.О. та ОСОБА_1 .

Прокурор вказує, що у період з 19.10.2022 по 30.04.2024 до Нововолинської міської ради не надходили звернення від власника майна, яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,2610 га, кадастровий номер :02:054:0031, за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, щодо надання її в користування. Відповідно і не надавалися документи, що посвідчують право власності на майно та не надходила плата за використання земельної ділянки. Відповідач не декларував зазначену земельну ділянку, плату за землю не сплачував, а відтак використовував зазначену земельну ділянку з 19.10.2022 (дати реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі) по 29.04.2024 (день перед днем продажу об`єкта нерухомості) без правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою та без сплати орендної плати за користування нею. У зв`язку з чим, стверджує, що МП «Гарант» безпідставно без достатньої правової підстави зберегло у себе за рахунок власника земельної ділянки кошти у сумі 76 021,09 грн. Також прокурор зазначає, що відповідач має сплатити згідно ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечує. В обґрунтування заперечень вказує, що МП Гарант використовував земельну загальною площею 0,45 га на праві постійного користування згідно виготовленого Державного Акту, в тому числі і земельну ділянку площею 0,2610 га із кадастровим номером: :02:054:0031, сформованою на підставі поділу згідно виготовленого детального плану території 2021 році та сплачував земельний податок за загальну площу 0,45 га до моменту продажу об`єкту нерухомості, що розташований на вказаній земельній ділянці площею 0,2610 га. Нововолинська міська рада, як розпорядник земельної ділянки, комунального майна, не надавала письмових претензій щодо користування відповідачем спірної земельної ділянки в продовж періоду зазначеного в позовній заяві (19.10.2022 по 30.04.2024) та не вживатиме відповідних заходів, як зазначеного у позовній заяві.

Волинська обласна прокуратура у відповіді на відзив від 26.11.2025 вказує, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :02:054:0031 належала до земель запасу, тобто земель не наданих у власність та користування, відтак землевпорядна документація на цю ділянку розроблялась за проектом відведення земельної ділянки. Вказане спростовує факт належності цієї ділянки на праві постійного користування МП Гарант. З Державного акту на право постійного користування серії ВЛ, що зареєстрований у Нововолинській міській раді 04.12.1996 за № 31, неможливо встановити, що МП Гарант передавалась на праві користування вказана земельна ділянка, оскільки держакт підтверджував право користування на земельні ділянки площею 0,8 га, 0,3 га, 0,25 га без зазначення їх місця розташування. Поряд з цим, має місце невідповідність площ, зазначених у державному акті, та площі ділянки, за яку стягуються кошти. Доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:054:0031 входить у межі ділянки площею 0,45 га, що передана у постійне користування МП Гарант рішенням Нововолинської міської ради від 15.05.1998 № 2/11, представником відповідача не надано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі 18 листопада 2025 року о 10:30 год.

Суд протокольною ухвалою від 18.11.2025 продовжив встановлений судом строк для подання відзиву до 25.11.2025, підготовче засідання відклав на 10.12.2025 о 12:30 год.

Суд протокольною ухвалою від 10.12.2025 визнав поважними причини пропуску строку для подання до суду доказів та долучив подані прокуратурою та відповідачем докази до матеріалів справи.

Враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 10.12.2025 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 07.01.2025 о 14:00 год.

Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідача, з метою надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 07.01.2026 розгляд справи по суті відклав на 21.01.2026 об 11:30 год.

У судовому засіданні 21.01.2026 судом завершено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити перед судом свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками.

Після стадії судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

На підставі вищевикладеного, суд ухвалою від 21.01.2026 відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі до 29.01.2026 о 14:00 год.

29.01.2026 судом проголошене вступну та резолютивну частини судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до Договору № 104 купівлі продажу державного майна, посвідченого Сушик Л.А., державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області 04.07.1994 за реєстровим №2-2921 та Акту передачі державного майна цілісного майнового комплексу «Комплекс будівель шахти №2 Нововолинська» від 11.07.1994, МП Гарант придбало майно «Комплект будівель шахти № 2 Нововолинська», яке знаходиться на земельній ділянці площею 3,4 га (т. 1 а.с. 26-29 на звороті).

На підставі зазначених правовстановлюючих документів МП «Гарант» 28.03.2023 зареєструвало в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 49767623, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020 право власності на адміністративно-побутовий корпус А-2, площею 1996,3 кв. м. за адресою: Волинська обл., Нововолинський р-н, м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42 (т. 1 а.с. 164-169).

Рішенням Нововолинської міської ради №11/60 від 17.02.2022 надано дозвіл МП «Гарант», як власнику адміністративно-побутової будівлі (ліквідованої шахти №2) згідно договору купівлі-продажу від 04.07.1994 за №104, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,2610 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, розташованих за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42 (на території колишньої шахти №2), для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (т. 1 а.с. 149).

На підставі вказаного рішення та договору із МП «Гарант», інженером-землевпорядником ФОП Данкевичем Д.О. розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки МП «Гарант» площею 2610 кв.м на вул. Сокальській, 42 у м. Нововолинськ від 13.10.2022 (т. 1 а.с. 170-192).

19.10.2022 на підставі вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у Державному земельному кадастрі здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, яка знаходиться за адресою: Волинська область, Володимирський район, м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42 (на території колишньої шахти №2) з цільовим призначенням: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (т. 1 а.с. 32).

Власником зазначеної земельної ділянки, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є Нововолинська міська рада, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно - 15.07.2024 (т. 1 а.с. 20-21).

28.12.2022 відповідачем виготовлено Технічний паспорт на нежитлове приміщення адміністративно-побутового корпусу А-2, площею 1996,3 кв. м., яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га (т. 1 а.с. 22-25).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2024 МП «Гарант» відчужило адміністративно-побутовий корпус А-2, загальною площею 1996,3 кв. м. громадянам ОСОБА_2 та Козіку А.М., які в подальшому зареєстрували 15.07.2024 своє право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, на якій знаходиться вказане нежитлове приміщення.

Згідно інформації Нововолинської міської ради від 05.12.2024 № 6208/2-22/2-24 за період з 19.10.2022 по 30.04.2024 до Нововолинської міської ради не надходили звернення від власників майна, яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,2610 га, кадастровий номер :02:054:0031, за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, щодо надання її в користування. Відповідно і не надавалися документи, що посвідчують право власності на майно та не надходила плата за використання земельної ділянки (т. 1 а.с. 19).

Головне управління Державної податкової служби України у Волинській області в листі від 31.01.2025 № 946/5/03-20-04-01-05 зазначило, що за даними ІКС «Податковий блок» у поданій до Нововолинської ДПІ ГУ ДПС у Волинській області податковій звітності з плати за землю на 2022-2024 роки МП «Гарант» земельну ділянку з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, не декларувало, плату за землю не сплачувало (т. 1 а.с. 36).

Крім того із матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, встановлено, що МП «Гарант» є власником таких об`єктів:

- будівлі прохідної шахти № 2, загальною площею 16,1 кв.м., яка знаходиться за адресою м. Нововолинськ, шахта №2 на підставі Договору купівлі-продажу будівлі-прохідної, посвідченого Льовушкіною С.А., приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу, 27.02.1998 за р. № 645, Акту передачі державного майна будівлі прохідної шахти № 2 м. Нововолинська від 11.03.1999 (т. 1 а.с. 55-58);

- частини будівлі адміністративно-побутового комбінату (ІІ-а частина) шахти №2, загальною площею 237,2 кв.м. на підставі Договору купівлі-продажу ІІ-частини будівлі адміністративно-побутового комбінату, посвідченого Льовушкіною С.А., приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу, 26.05.1999 за р. № 1278, Акту передачі державного майна ІІ-частини будівлі адміністративно-побутового комбінату шахти №2 м. Нововолинська від 02.09.1999 (т. 1 а.с. 59-61).

Рішенням Нововолинської міської ради №5/25 від 14.04.2021 «Про детальні плани територій (ДПТ) земельних ділянок в м. Нововолинську» надано дозвіл на розробку в складі чинного Генерального плану м. Нововолинськ Детального плану території земельних ділянок для розміщення наступних об`єктів: реконструкція частини адміністративно-побутової будівлі (колишньої шахти №2) на вул. Сокальська, 42 в м. Нововолинськ під меблевий магазин і цех по обробці металу, у зв`язку з уточненням цільового використання земельної ділянки (визначення параметрів забудови і містобудівних умов та обмежень для проектування обєкта будівництва на даній земельній ділянці) (т. 1 а.с. 147).

Окрім того, судом встановлено, що 08.10.1996 МП «Гарант» було замовлено виготовлення Технічного звіту на проектно-вишукувальні роботи по видачі Державного акту на право постійного користування землею малому підприємству «Гарант» на земельні ділянки, які розташовані на території Нововолинської міської Ради народних депутатів Волинської області, згідно якого розроблена схема розташування та встановлені межі земельної ділянки загальною площею 1,35 га, у тому числі ділянка № 1 0,80 га, № 2 0,25 га, № 3 0,30 га (т. 1 а.с.130-140).

04.12.1996 МП «Гарант» видано Державний акт на право постійне користування землею, з якого вбачається, що відповідно до рішення Нововолинської міської Ради народних депутатів від 31.10.1996 №21/9 відповідачу надавалося у постійне користування 1,35 га землі в межах згідно з планом землекористування для обслуговування будівель і виробничих цілей (т. 1 а.с. 142-145).

Рішенням Нововолинської міської Ради народних депутатів від 15.05.1998 №2/11 «Про вилучення земельної ділянки» вирішено:

1. Відмінити пункт 2 рішення міської ради від 31.10.96 № 21/9 «Про передачу земельної ділянки МП «Гарант» площею 1,35 га».

2. Вилучити у МП «Гарант» земельну ділянку площею 0,90 га.

3. Передати МП «Гарант» земельну ділянку площею 0,45 га у постійне користування для обслуговування адміністративних та виробничих споруд, не включаючи під`їзних доріг (т.1 а.с. 141).

Відповідно до довідки від 10.06.2010 № 614, виданої начальником відділу Держкомзему у місті Нововолинську Волинської області Кантор Т.М., на земельній ділянці, що надані в постійне користування на підставі державного акту на право постійного користування землею по вул. Сокальська, 34 (район 2-ї шахти) загальною площею 0,45 га присвоєно кадастровий номер 0:02:054:0003 (т. 1 а.с. 146).

Щодо звернення прокурора в інтересах держави.

За приписами абзаців 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Водночас згідно з положеннями частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких відповідний орган не здійснює захисту своїх інтересів (правові висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, від 16.08.2018 у справі №910/21265/17).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати, але не сплачених відповідачем.

Прокурор зазначає, що використання земельної ділянки відповідачем без правовстановлюючих документів призвело до ненадходження до місцевого бюджету коштів. Несплата відповідачем орендної плати за користування комунальним майном є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування, своєчасного і в повному обсязі надходження доходів до бюджетів усіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави й місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За умовами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Отже, саме на Нововолинську міську раду покладено повноваження у спірних правовідносинах.

Прокурор зазначає, що МП «Гарант» тривалий час використовувало земельну ділянку по вул. Сокальській, 42 у м. Нововолинськ без правовстановлюючих документів, при цьому не сплачуючи платежів за землю, Нововолинською міською радою жодних дій до захисту інтересів територіальної громади міста не вжито. Нововолинська міська рада не зверталась до суду про стягнення безпідставно збережених коштів, чим завдається шкода інтересам держави. Про необхідність вжиття заходів до захисту інтересів територіальної громади міська рада знала, оскільки володіла інформацією про відсутність надходжень від використання земельної ділянки. Отже, факт невжиття заходів до стягнення безпідставно збережених коштів, як плати за користування вказаною земельною ділянкою безумовно порушує інтереси Нововолинської територіальної громади в особі Нововолинської міської ради.

З матеріалів справи встановлено, що на запити Волинської обласної прокуратури від 28.11.2024 №50/1-2289ВИХ-24 та від 21.07.2025 № 50/1-1558ВИХ-25, Нововолинська міська рада листом від 01.08.2025 № 4656/02-20/2-25 повідомила, що безпідставно збережені кошти за користування зазначеною земельною ділянкою в судовому порядку не стягувались. Водночас на вимоги прокуратури щодо надання інформації чи будуть вживатись самостійно радою заходи до стягнення в судовому порядку безпідставно збережених коштів з МП «Гарант», міська рада повідомила, що такі заходи вживатися не будуть, оскільки право комунальної власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 15.07.2024 і з цієї дати відповідна ділянка стала об`єктом цивільних прав.

Крім того, з моменту повідомлення прокуратурою про виявлені факти порушень вимог земельного законодавства з боку відповідача (листопад 2024 року), Нововолинською міською радою жодних заходів з метою стягнення цих сум не вжито.

Листом від 10.10.2025 №50/1-2058вих-25 Волинська обласна прокуратура повідомила позивача щодо звернення до суду в його інтересах із позовом.

У правових висновках, викладених у постанові від 15.10.2019 року у справі №903/129/18 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що сам факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, суд з огляду на встановлені обставини та докази у справі, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі №903/129/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, дійшов висновку про доведення прокурором наявності підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Нововолинської міської ради з дотриманням вимог ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Оцінка суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 2 Земельного кодексу України (надалі- ЗК України) передбачено, що земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (ч. 1). Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади (ч. 2). Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (ч. 3).

Відповідно до статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості не отриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом д) ч.1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Суд зазначає, що із веденням в дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді.

Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Із 01.01.2013 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності №5245-VI (далі- Закон №5245-VI), за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Як передбачено у пункті 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VI, у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками".

Згідно з частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, беручи до уваги наведені положення ЗК України і пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VI, Нововолинська міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ділянка розташована в межах населеного пункту - м. Нововолинськ, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Цьому висновку відповідає також положення пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VI: "державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється в порядку, встановленому законом", що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VI лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону.

За таких підстав суд зазначає, що правом власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,2610 га із кадастровим номером: :02:054:0031, розташовану в межах відповідного населеного пункту, Нововолинська міська рада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №925/1370/20.

З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що відповідач з 04.07.1994 по 30.04.2024 був власником нерухомого майна: адміністративно-побутового корпусу А-2, площею 1996,3 кв. м. за адресою: Волинська обл., Нововолинський р-н, м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Договором № 104 купівлі продажу державного майна від 04.07.1994 за реєстровим №2-2921 та Актом передачі державного майна цілісного майнового комплексу «Комплекс будівель шахти №2 Нововолинська» від 11.07.1994.

Зазначене нежитлове приміщення розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, яка зараєстрована в ДЗК 19.10.2022.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2024 МП «Гарант» відчужило адміністративно-побутовий корпус А-2, загальною площею 1996,3 кв.м. громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в подальшому зареєстрували 15.07.2024 своє право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, на якій знаходиться вказане нежитлове приміщення.

Оскільки, за твердженнями прокурора, відповідач не декларував зазначену земельну ділянку, плату за землю не сплачував, а відтак використовував таку земельну ділянку з 19.10.2022 (дати реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі) по 29.04.2024 (день перед днем продажу об`єкта нерухомості) без правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою та без сплати орендної плати за користування нею, а відтак МП «Гарант» безпідставно без достатньої правової підстави зберегло у себе за рахунок власника земельної ділянки кошти у сумі 76 021,09 грн.

Натомість відповідач стверджує, що МП Гарант використовував земельну загальною площею 0,45 га на праві постійного користування згідно виготовленого Державного акту, в тому числі і земельну ділянку площею 0,2610 га із кадастровим номером: :02:054:0031, сформованою на підставі поділу згідно виготовленого детального плану території 2021 році та сплачував земельний податок за загальну площу 0,45 га до моменту продажу об`єкту нерухомості, що розташований на вказаній земельній ділянці площею 0,2610 га.

На підтвердження права постійного користування спірною земельною ділянкою відповідач посилається на такі документи:

- Технічний звіт на проектно-вишукувальні роботи по видачі Державного акту на право постійного користування землею малому підприємству «Гарант» на земельні ділянки, які розташовані на території Нововолинської міської Ради народних депутатів Волинської області;

- Державний акт на право постійне користування землею від 04.12.1996;

- рішення Нововолинської міської ради №5/25 від 14.04.2021 «Про детальні плани територій (ДПТ) земельних ділянок в м. Нововолинську»;

- довідку від 10.06.2010 № 614, видану начальником відділу Держкомзему у місті Нововолинську Волинської області Кантор Т.М.;

- рішення Нововолинської міської ради №11/60 від 17.02.2022 «Про надання власникам нерухомого майна дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»;

- виписку по особовому рахунку про сплату земельного податку.

Отже, для правильного вирішення цього спору важливим є встановлення належності спірної земельної ділянки МП «Гарант» на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ВЛ від 04.12.1996.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.10.1996 відповідачем замовлено виготовлення Технічного звіту на проектно-вишукувальні роботи по видачі Державного акту на право постійного користування землею малому підприємству «Гарант» на земельні ділянки, які розташовані на території Нововолинської міської Ради народних депутатів Волинської області, згідно якого розроблена схема розташування та встановлені межі земельної ділянки загальною площею 1,35 га, у тому числі ділянка № 1 0,80 га, № 2 0,25 га, № 3 0,30 га.

04.12.1996 МП «Гарант» видано Державний акт на право постійного користування землею, з якого слідує, що відповідно до рішення Нововолинської міської Ради народних депутатів від 31.10.1996 №21/9 відповідачу надавалося у постійне користування 1,35 га землі в межах згідно з планом землекористування для обслуговування будівель і виробничих цілей.

У подальшому, як слідує із вступної частини рішення Нововолинської міської Ради народних депутатів від 15.05.1998 №2/11 «Про вилучення земельної ділянки», що при оформленні матеріалів на передачу земельної ділянки МП «Гарант» на підставі листів регіонального відділення фонду державного майна та дирекції по ліквідації шахт не були враховані під`їзні дороги до об`єктів, які ще не продані регіональним відділенням Фонду державного майна, у зв`язку з чим вирішено: 1) відмінити пункт 2 рішення міської ради від 31.10.96 № 21/9 «Про передачу земельної ділянки МП «Гарант» площею 1,35 га»; 2) вилучити у МП «Гарант» земельну ділянку площею 0,90 га; 3) передати МП «Гарант» земельну ділянку площею 0,45 га у постійне користування для обслуговування адміністративних та виробничих споруд, не включаючи під`їзних доріг.

Отже, МП «Гарант» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 0,45 га для обслуговування адміністративних та виробничих споруд, яка знаходиться на території Нововолинської міської ради.

Відповідач стверджує, що земельній ділянці, площею 0,45 га присвоєно кадастровий номер 0:02:054:0003, що стверджується довідкою від 10.06.2010 № 614, проте до ДЗК такий запис не був внесений. У подальшому на підставі поділу згідно виготовленого детального плану території у 2021 році, земельну ділянку площею 0,45 га було поділено на 5 ділянок, у тому числі було сформовано земельну ділянку площею 0,2610 га із кадастровим номером: :02:054:0031.

Проте відповідачем не надано доказів того, що земельна ділянка площею 0,2610 га з кадастровим номером :02:054:0031 була сформована за рахунок земельної ділянки площею 0,45 га, що передана у постійне користування МП Гарант рішенням Нововолинської міської ради від 15.05.1998 № 2/11.

З дослідженого судом Державного акту на право постійного користування серії ВЛ, що зареєстрований у Нововолинській міській раді 04.12.1996 за № 31, неможливо встановити, що МП Гарант передавалась на праві користування у тому числі спірна земельна ділянка, оскільки держакт підтверджував право користування на земельні ділянки площею 0,8 га, 0,3 га, 0,25 га без зазначення їх конкретного місця розташування. При цьому в МП «Гарант» було вилучено 0,90 га земельної ділянки та передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,45 га. Проте, доказів того в яких межах та якої конфігурації знаходилася в користуванні відповідача земельна ділянка, площею 0,45 га для обслуговування адміністративних та виробничих споруд, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що земельна ділянка площею 0,45 га, яка надана в постійне користування на підставі державного акту на право постійного користування МП «Гарант», згідно змісту довідки від 10.06.2010 № 614, виданої начальником відділу Держкомзему у місті Нововолинську Волинської області Кантор Т.М., знаходиться по вул. Сокальська, 34 (район 2-ї шахти). У той же час прокурор звернувся з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою 0,2610 га, яка розташована по вул. Сокальська, 42 в м. Нововолинськ.

При цьому, відповідачем також не надано доказів на підтвердження того, що із земельної ділянки, площею 0,45 га, на підставі її поділу згідно виготовленого детального плану території у 2021 році, була сформована спірна земельна ділянка, площею 0,2610 га.

Детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території (п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Однак, зазначений відповідачем детальний план території, в матеріалах справи відсутній. Відповідач долучив до відзиву лише титульний аркуш Детального плану території земельної ділянки для реконструкції частини адміністративно-побутової будівлі (колишньої шахти №2) під меблевий магазин і цех по обробці металу на вул. Сокальська, 42 у м. Нововолинську. Вибіркові копії сторінок не є витягом з цього плану, не відтворюють усього змісту документа, що має бути досліджений судом.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Нововолинської міської ради №11/60 від 17.02.2022 надано дозвіл МП «Гарант», як власнику адміністративно-побутової будівлі (ліквідованої шахти №2) згідно договору купівлі-продажу від 04.07.1994 за №104, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,2610 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, розташованих за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42 (на території колишньої шахти №2), для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

На підставі вказаного рішення та договору із МП «Гарант», інженером-землевпорядником ФОП Данкевичем Д.О. розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки МП «Гарант» площею 2610 кв.м на вул. Сокальській, 42 у м. Нововолинськ від 13.10.2022.

Із пояснювальної записки зазначеного проекту вбачається, що розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2610 га на вул. Сокальській, 42 (на території колишньої шахти №2) у м. Нововолинськ, яка на момент відведення належить до комунальної власності; цільове призначення на момент відведення земельної ділянки: розділ 11, підрозділ 11.06, земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Згідно Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками є Нововолинська міська рада, Служба автомобільних доріг у Волинській області.

Суд зазначає, що порядок надання земельних ділянок у власність чи користування, наведений у статті 123 ЗК України, передбачає, що рішення органів про надання земельних ділянок приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання); надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Надання в користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Згідно із ч. 2 ст.19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади (в особі відповідного органу) з пропозицією про укладення в майбутньому договору оренди (предмет якого на цей час точно не визначений) та про проведення переговорів з цього приводу.

У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок; кадастровий план земельної ділянки; матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Ураховуючи зазначене, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:054:0031 належала до земель запасу, тобто земель не наданих у власність та користування громадянам чи юридичним особам, а відтак відповідачем землевпорядна документація на цю ділянку розроблялась за проектом відведення земельної ділянки, що передбачає формування нової земельної ділянки. Вказане також спростовує твердження відповідача про належність цієї ділянки на праві постійного користування МП Гарант.

Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що ним сплачувався земельний податок за користування спірною земельною ділянкою, на підтвердження чого надав виписки з особового рахунку про сплату земельного податку, адже ці доводи спростовуються інформацією Головного управління Державної податкової служби України у Волинській області викладеною в листі від 31.01.2025 № 946/5/03-20-04-01-05 про те, що за даними ІКС «Податковий блок» у поданій до Нововолинської ДПІ ГУ ДПС у Волинській області податковій звітності з плати за землю на 2022-2024 роки МП «Гарант» земельну ділянку з кадастровим номером :02:054:0031, площею 0,2610 га, за адресою: м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, не декларувало, плату за землю не сплачувало.

Зазначена виписка лише свідчить про внесення відповідачем коштів з призначенням платежу «земельний податок». При цьому, суд враховує, що МП «Гарант» є власником інших об`єктів згідно матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Сокальська, 42, а саме: 1) будівлі прохідної шахти № 2, загальною площею 16,1 кв.м. на підставі Договору купівлі-продажу будівлі-прохідної від 27.02.1998 за р. № 645, Акту передачі державного майна будівлі прохідної шахти № 2 м. Нововолинська від 11.03.1999; 2) частини будівлі адміністративно-побутового комбінату (ІІ-а частина) шахти №2, загальною площею 237,2 кв.м. на підставі Договору купівлі-продажу ІІ-частини будівлі адміністративно-побутового комбінату від 26.05.1999 за р. №1278, Акту передачі державного майна ІІ-частини будівлі адміністративно-побутового комбінату шахти №2 м. Нововолинська від 02.09.1999.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено право постійного користування МП «Гарант» саме спірною земельною ділянкою, а відтак доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Суд зазначає, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» визначає, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, далі ПК України).

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Нормами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

З приписів статті 79-1 Земельного кодексу України вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, спірна земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер :02:054:0031.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування, без належних на те правових підстав, земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розміщений.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів закону виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та, яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, з огляду на положення законодавства та численні правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплатити за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Відповідно до частин 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У матеріалах справи відсутні докази належного оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою (кадастровий номер :02:054:0031) площею 0,2610 га в період з 19.10.2022 (дати реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі) до 29.04.2024 (день перед днем продажу об`єкта нерухомості), зокрема, укладення договорів оренди з Нововолинською міською радою та державної реєстрації такого права.

Таким чином, відповідач використовував земельну ділянку з кадастровим номером :02:054:0031 площею 0,2610 га без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав.

А тому, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою протягом періоду з 19.10.2022 до 29.04.2024 свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», яка є загальновизнаною, у тому числі у практиці Європейського суду з прав людини.

Викладені вище обставини свідчать про наявність у спірних правовідносинах усіх трьох умов виникнення зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання), а відтак позовні вимоги прокурора є законними та обґрунтованими.

Щодо розрахунку суми коштів, яка підлягають до стягнення, суд зазначає наступне.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Статтею 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Верховний Суд у постановах від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18 неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

З матеріалів справи вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :02:054:0031 за спірний період становить 992333,64 грн, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-024.

У додатку до рішення Нововолинської міської ради від 14.07.2022 № 13/15 «Про встановлення ставок орендної плати за користування земельними ділянками» визначено, що річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками з цільовим призначенням (код 11.02) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості для юридичних осіб становить 5 відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Враховуючи те, що згідно інформації з Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:054:0031 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (11.02), для обрахунку розміру втрачених коштів, які повинні були надійти як орендна плата, застосовується 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, розмір орендної плати за один рік за оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:054:0031 становить 49 616,68 гривень (992 333,64 гривень нормативна грошова оцінка х 5% ставка орендної плати / 100%).

Суд, перевіривши розрахунки безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території Нововолинської міської ради за період з 19.10.2022 по 29.04.2024 на загальну суму 76 021,09 грн встановив, що вказані розрахунки здійснено арифметично правильно та з урахуванням норм чинного законодавства.

Крім того, у позові прокуратура просить стягнути з відповідача 15 368,09 грн інфляційних втрат та 4 704,06 грн 3% річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу статей 612, 625 ЦК України вбачається право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18 зазначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14, а також у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/6053/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок прокуратури, дійшов висновку, що нараховані 15 368,09 грн інфляційних втрат та 4 704,06 грн 3% річних, арифметично правильно, підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 96093,24 грн безпідставно збережених коштів є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Розподіл судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Малого підприємства Гарант (вул.Сокальська, буд.42, м. Нововолинськ, Волинська обл, ) на користь Нововолинської міської ради (просп. Дружби, буд.27, м.Нововолинськ, Волинська обл, ) 76021,09 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 15 368,09 грн інфляційних втрат та 4 704,06 грн 3% річних, а всього: 96 093,24 грн, (дев`яносто шість дев`яносто три грн 24 коп).

3. Стягнути з Малого підприємства Гарант (вул. Сокальська, буд.42, м. Нововолинськ, Волинська обл, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, буд. 15, м.Луцьк, Волинська область, ) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.02.2026.

Суддя С. В. Бідюк