ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 916/1779/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 (суддя Деркач Т. Г.)

і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (головуючий суддя Таран С. В., судді Богатир К. В., Поліщук Л. В.)

у справі № 916/1779/25

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Центральний-26»,

про виселення та стягнення коштів,

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Бондар А. Г.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог та підстав заявленого позову

1. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє», в якому (з урахуванням заяви б/н від 11.08.2025) просив виселити відповідача з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 265,1 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, 61-А, на користь позивача, а також стягнути з нього на користь позивача 654 263, 94 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

2. Заявлений позов обґрунтовано тим, що відповідач, незважаючи на припинення договірних орендних відносин між сторонами справи, безпідставно своєчасно не повернув позивачу об`єкт оренди, у зв`язку з чим виникла необхідність виселення Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє» з раніше орендованого приміщення та стягнення з неї неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим майном у період прострочення (з 01.11.2022 до 31.03.2025).

Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1779/25.

4. Разом з тим ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 провадження у справі № 916/1779/25 в частині позовної вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє» про виселення відповідача з відповідного приміщення було закрито.

5. Обґрунтовуючи зазначену ухвалу, місцевий господарський суд зауважив, що позивач вже звертався до відповідача з позовною вимогою про його виселення із цього ж приміщення, раніше переданого йому у тимчасове користування на підставі договору оренди від 05.08.2013 № 526/203.

6. Крім того, суд встановив, що рішенням Господарського суду Одеської області від 05.07.2023 у справі №916/3409/22 у задоволенні вказаної позовної вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було відмовлено, і це рішення набрало законної сили.

7. Тож суд першої інстанції дійшов висновку про наявні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та закриття провадження у справі № 916/1779/25 в частині позовної вимог про виселення відповідача з об`єкта оренди (пункт 3 частини першої статті 231 цього Кодексу).

8. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 залишено без змін, позаяк суд апеляційної інстанції погодився з вищенаведеними висновками місцевого господарського суду, а, відхиляючи доводи позивача про інші підстави заявленого у цій справі позову, зазначив, що тривале фактичне користування відповідачем спірним приміщенням після припинення договору оренди саме по собі не створює нової підстави для заявлення вимоги про виселення, оскільки таке користування є продовженням тих самих правовідносин, яким уже надано судову оцінку у справі № 916/3409/22.

Касаційна скарга

9. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та передати справу № 916/1779/25 в частині позовної вимоги про виселення до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

10. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Вони і стали підставами для відкриття касаційного провадження у цій справі.

11. У касаційній скарзі позивач зазначає, що підставою для заявлення вимоги про виселення Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє» з відповідного майна у справі № 916/1779/25 є висновок, викладений у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі №916/3409/22, щодо відсутності доказів на підтвердження повернення відповідачем Департаменту комунальної власності Одеської міської ради об`єкта оренди за договором оренди на підставі акта приймання-передачі.

12. Крім того, у цій же постанові судом апеляційної інстанції зазначено про неналежне виконання Громадською організацією «Інваліди надії в майбутнє» обов`язку з повернення орендованого майна та про ненадання доказів на підтвердження відсутності вини в його несвоєчасному поверненні, що з огляду на встановлену законом презумпцію вини порушника зобов`язання, свідчить про можливість застосування до орендаря наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

13. Тож скаржник акцентуємо увагу на тому, що позовну заяву, подану у справі № 916/1779/25, доповнено новими підставами та новим періодом стягнення, і ці підстави не були відображені в матеріалах справи та судових рішеннях у справі № 916/3409/22.

14. Отже, за твердженнями позивача у даному випадку підстави для закриття провадження у справі № 916/1779/25 в частині вимоги про виселення відповідача відсутні, оскільки спір у цій справі хоча і виник між тими ж самими сторонами та щодо того ж самого предмета, що і у справі № 916/3409/22, проте підстави позову змінились.

Позиція інших учасників справи

15. Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу не скористались, відповідні відзиви не подали.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів скаржника та висновків судів попередніх інстанцій

16. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції чинних правових норм, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

18. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

19. За змістом пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

20. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 2 частини першої статті 175 ГПК України).

21. Таким чином, однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, зокрема уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

22. Передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України, та, як наслідок, застосування пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

23. При цьому для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою (постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 904/2759/20).

24. Згідно із частиною першою статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

25. Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 названого Кодексу позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

26. З наведених норм права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

27. Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

28. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (аналогічні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21).

29. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

30. З урахуванням зазначеного, здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 26.02.2022 у справі № 06/785/21, від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21, від 14.09.2023 у справ № 920/874/22.

31. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

32. Предметом касаційного перегляду у справі № 916/1779/25 є судові рішення судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про виселення відповідача, з огляду на наявність такого, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими ж самими сторонами, про той же самий предмет і з тих же самих підстав.

33. Ухвалюючи ці судові рішення, суди попередніх інстанцій з`ясували, що у грудні 2022 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє», в якому просив виселити відповідача з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 265,1 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса (на теперішній час вул. Євгена Чикаленка), 61-А, та стягнути з нього 446 967, 54 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди за період з 10.08.2020 до 31.10.2022.

34. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що незважаючи на припинення договору оренди нежитлового приміщення від 05.08.2013 № 526/203, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Інваліди надії в майбутнє», орендар безпідставно не здійснив своєчасного повернення об`єкта оренди, що зумовило необхідність його виселення у примусовому порядку та нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим майном за час прострочення повернення майна з оренди.

35. Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.07.2023 у справі № 916/3409/22, яке набрало законної сили, серед іншого відмовлено у задоволенні позовної вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення Громадської організації «Інваліди надії в майбутнє» із відповідного приміщення.

36. Надалі Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом у справі № 916/1779/25, у якому також просив виселити Громадську організацію «Інваліди надії в майбутнє» з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 265,1 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, 61-А, та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 654 263, 94 грн за період з 01.11.2022 до 31.03.2025, обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачем обов`язку з повернення нежилого приміщення, раніше переданого йому за вже припиненим договором оренди від 05.08.2013 № 526/203.

37. З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дослідили, що сторонами у справі № 916/1779/25 та у справі № 916/3409/22 є Департамент комунальної власності Одеської міської ради (позивач) і Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє» (відповідач).

38. Предметом позову у цих справах є, у тому числі, вимога позивача про виселення відповідача з одного і того ж об`єкта оренди, раніше переданого Громадській організації «Інваліди надії в майбутнє» у користування на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 05.08.2013 № 526/203.

39. Як у справі № 916/3409/22, так і у справі № 916/1779/25, правовою підставою заявлення позовної вимоги про виселення позивач визначив норми статті 785 Цивільного кодексу України, статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статті 66 Закону України «Про виконавче провадження». Фактичні ж підстави її заявлення у обох судових справах зводяться до невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна орендодавцю після закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 05.08.2013 № 526/203.

40. З огляду на ці встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд погоджується з їх висновками про те, що у справах № 916/3409/22 і № 916/1779/25 спір між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Інваліди надії в майбутнє» щодо виселення відповідача з орендованого майна виник між тими ж самими сторонами, про той же самий предмет і з тих же самих підстав.

41. Відповідно до усталеної правової позиції суду касаційної інстанції доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та / або зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права не вважається зміною підстав позову (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19 (910/8017/20), від 18.03.2021 у справі № 909/783/20 та інших).

42. Натомість посилання позивача у поданому у справі, що переглядається, позові на викладені у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі № 916/3409/22 висновки, мотиви, обґрунтування щодо спірних правовідносин, які склалися між сторонами (на чому він наголошує у касаційній скарзі), не свідчить про те, що правові (юридичні) чи фактичні підстави заявлених у цих справах позовів в частині вимоги про виселення відповідача є відмінними, а навпаки опосередковано підтверджують їх тотожність, оскільки відповідні обставини були предметом судового розгляду у справі № 916/3409/22 і про них же зазначає позивач, обґрунтовуючи позов у справі № 916/1779/25.

43. Доводи касаційної скарги позивача наведеного не спростовують та не можуть бути прийняті Верховним Судом, оскільки ґрунтуються на висловлених у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19 (910/8017/20), від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21, від 31.05.2022 у справі № 916/2853/20 висновках про те, що чинні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання інших доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

44. Проте зазначені висновки маю загальний характер, застосовуються судами залежно від визначених позивачем підстав позову, заявленого у певній судовій справі, та не є застосовними у даному випадку, позаяк в частині вимоги про виселення відповідача інших підстав позову порівняно із вказаними у справі № 916/3409/22 позивач не навів, і це встановлено судами попередніх інстанцій.

45. Так само загальний характер мають і висновки Верховного Суду про те, що таке предмет та підстави позову, наведені у вищевказаних постановах, а також у постанові від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, на яку посилається скаржник.

46. Викладені судами попередніх інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях, ухвалених у цій справі, висновки не суперечать їм, а навпаки висловлені з їх урахуванням.

47. Посилання позивача у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 909/286/19 також не можуть бути належним обґрунтуванням неправильного застосування судами попередніх інстанцій правових норм, що визначають підстави та порядок закриття провадження у справі, оскільки у вищевказаній справі вимоги про розірвання договору оренди та виселення відповідача було розглянуто по суті, а зміну підстав позову позивачем було здійснено за неподібних до справи № 916/1779/25 фактичних обставин, що мали юридичне значення.

48. Отже, усі доводи поданої у цій справі касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм права не знайшли свого належного підтвердження під час касаційного перегляду та не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій, що виключає скасування ухвалених ними судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

49. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

50. Згідно зі статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

51. Ураховуючи, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвалу та постанову слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

52. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення, що оскаржувались, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 і ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 у справі № 916/1779/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил