ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р.м. ХарківСправа №922/4463/25

Господарський суд Харківської області у складі судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "ЗМІЇВ - СЕРВІС" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "АРХБУДТЕХНОЛОДЖИ"
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

КП "ЗМІЇВ - СЕРВІС" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "АРХБУДТЕХНОЛОДЖИ", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданих майнових збитків у розмірі 7.312,60грн, встановлену за результатами ревізії Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України, та витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної Північно-східним офісом Державної аудиторської служби України ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача було виявлено завдання останньому збитків у вигляді зайво (надмірно) сплачених коштів на користь відповідача, які позивач просить стягнути на його користь.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 з урахуванням малозначності справи №922/4463/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі була надіслана до електронного кабінету відповідача в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" та отримана останнім 08.12.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВ "АРХБУДТЕХНОЛОДЖИ".

Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Між КП "ЗМІЇВ - СЕРВІС" (замовник) та ТОВ "ІНЖИНІРИНГОВА КОМПАНІЯ "СТРАТЕГІЯ" (в подальшому перейменоване в ТОВ "АРХБУДТЕХНОЛОДЖИ", виконавець) був укладений Договір про надання послуг на здійснення технічного нагляду від 06.10.2020 №122 (далі - Договір). Згідно з його умовами виконавець зобов`язався за завданням замовника протягом визначеного в Договорі строку здійснювати послугу по здійсненню технічного нагляду за виконанням робіт по об`єкту: "Реконструкція очисних споруд за адресою: вул. Садова, 1а в с. Бірки Зміївського району Харківської області" (код ДК 021:2015:71520000-9 - Послуги з нагляду за виконанням будівельних робіт), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити такі послуги. Термін виконання робіт до 31.12.2021.

Згідно з пунктом 2.1. Договору замовник зобов`язався, зокрема, своєчасно та в повному обсязі, в межах фактичних надходжень, сплачувати кошти за здійснення технічного нагляду; приймати виконані роботи згідно з актами приймання передачі наданих послуг з технічного нагляду.

У відповідності до пункту 3.1. Договору загальна вартість послуг за цим Договором становить 199.728,00 грн, в т.ч. ПДВ 33.288,00 грн.

Оплата за даним договором здійснюється за фактично надані послуги протягом 60 днів згідно з актом приймання-передачі наданих послуг без попереднього фінансування, згідно зі статтями 46, 49 БК України (пункт 3.4. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що приймання та передача послуг з технічного нагляду за цим Договором оформлюються Актом приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до пункту 4.5. Договору підписаний акт є підставою для розрахунків між сторонами за фактично надані послуги за Договором. Підтвердженням надання послуг з технічного нагляду вважається підписання замовником відповідних первинних облікових документів у формі №КБ-2в та №КБ-3 із підписами технічного нагляду.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами покладених зобов`язань по даному договору (пункт 9.1. Договору).

Додатковими угодами від 08.01.2021 №1, від 24.12.2021 №2, від 29.12.2022 №3, від 30.10.2023 №4 сторони вносили зміни до редакції Договору.

В матеріалах справи наявні акти приймання виконаних будівельних робіт які підписані з боку позивача та відповідача ( том1 арк.45-196 ), відповідні акти оплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями які наявні в матеріалах справи ( том.1 арк.198-205).

Також, в період дії Договору між позивачем та відповідачем були підписані Акти надання послуг від 12.12.2021 №357 на суму 29.926,84 грн, від 24.12.2021 №359 на суму 18.426,04 грн та від 04.12.2023 №20 на суму 112.697,13 грн.

Зазначені Акти були повністю сплачені позивачем, про що свідчать платіжні доручення від 29.12.2021 №52 на суму 29.926,84 грн, від 29.12.2021 № 53 на суму 18.426,04 грн та виписка з рахунка за 09.12.2023 на суму 112697,13 грн.( том 1 арк. спр.197).

В період з 28.07.2025 до 24.09.2025 Північно-східним офісом Держаудитслужби була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності КП "ЗМІЇВ - СЕРВІС" за період з 01.01.2021 до 30.06.2025, про що був складений Акт від 01.10.2025 №202020/09-24.

В Акті від 01.10.2025 №202020/09-24 ревізією зазначено, що за результатами проведення контрольних обмірів встановлена невідповідність між фактично виконаними обсягами робіт та обсягами робіт, вказаними в актах форми №КБ-2в, а саме не виконані роботи з установлення бортових каменів, вимощення навколо колодязів, огорожі, декоративного штукатурення будівлі, із заземлення електричного опору контуру, з установлення драбин металевих, з укладення плит перекриття каналів та інші роботи.

Враховуючи завищення вартості виконаних робіт підрядною організацією ТОВ "ДНЕПР ЕКОСТРОЙ" на загальну суму 505.061,97 грн, вартість робіт з технічного нагляду ТОВ "ІК "СТРАТЕГІЯ" завищено на загальну суму 7.312,60 грн, в тому рахунку за 2021 рік на суму 3.564,22 грн, за 2023 рік - на суму 3.748,38 грн, що є порушенням вимог статті 526 ЦК України.

30.10.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 30.10.2025 №1104, в якій, посилаючись на завищення вартості робіт, котре встановлено Північно-східним офісом Держаудитслужби, вимагав повернути КП "ЗМІЇВ - СЕРВІС" зайво сплачені кошти в розмірі 7.312,60 грн за послуги з технічного нагляду. Втім, відповідач відповіді на претензію не надав, кошти добровільно не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом частин першої-третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Укладений між сторонами у справі Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому підпадає під правове регулювання, зокрема, глави 63 ЦК України.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи, зокрема, Акти надання послуг від 12.12.2021 №357 на суму 29.926,84 грн, від 24.12.2021 №359 на суму 18.426,04 грн та від 04.12.2023 №20 на суму 112.697,13 грн свідчать про те, що позивач прийняв від відповідача послуги з технічного нагляду за Договором. Такі послуги були ним оплачені в повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення від 29.12.2021 №52 на суму 29.926,84 грн, від 29.12.2021 №18.426,04 грн та виписка з рахунка за 09.12.2023.

Тобто, зобов`язання за укладеними Договорами були припинені виконанням у відповідності до статті 599 ЦК України.

В свою чергу, звертаючись до господарського суду із вимогою про стягнення з відповідача збитків у розмірі 7.312,60 грн, позивач посилається на Акт ревізії Північно-східного офісу Держаудитслужби від 01.10.2025 №202020/09-24, яким було встановлено завищення вартості виконаних робіт підрядною організацією ТОВ "ДНЕПР ЕКОСТРОЙ", що в свою чергу призвело до завищення вартості робіт з технічного нагляду ТОВ "ІК "СТРАТЕГІЯ" на загальну суму 7.312,60 грн.

В силу приписів статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно з частиною першою якої майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вже було зазначено, збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини першої статті 22 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Як було зазначено вище, розмір збитків позивачем розрахований позивачем на підставі складеного Північно-східним офісом Держаудитслужби Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП "ЗМІЇВ - СЕРВІС" за період з 01.01.2021 до 30.06.2025 від 01.10.2025 №202020/09-24.

Суд зазначає, що акт ревізії - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, який не має обов`язкового характеру та не може оспорюватись в суді.

Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17 та від 22.10.2019 у справі №922/59/19.

Тобто, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Тобто, укладання сторонами у справі договору, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.

Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та договором.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, який було виконано сторонами і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, отже не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 20.06.2019 у справі №916/1906/18, від 26.12.2019 у справі №908/2711/18.

Отже, за наведених обставин, суд вважає, що Актом ревізії від 01.10.2025 №202020/09-24 не є доказом наявності противної поведінки відповідача, як обов`язкової складової відшкодування збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами Договору та відповідно не можуть їх змінювати.

Позивачем не надано доказів на підтвердження саме неправомірної поведінки відповідача при виконанні Договору, не доведено також і фактичних обставин заподіяння збитків на заявлену до відшкодування суму. Відповідно, і відсутній причинно-наслідковий зв`язок між збитками та поведінкою відповідача.

За таких обставин судом встановлено недоведеність позивачем належними та допустимими доказами наявності протиправної поведінки (щодо завищення вартості наданих послуг), причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем зобов`язань за Договором і завданих позивачу збитків, розміру завданих збитків, а також вини відповідача.

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16ц).

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач не довів суду належними засобами доказування причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням збитків, зокрема, протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків та докази вини останнього. Разом із тим, посилання на акт ревізії не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування збитків, оскільки збитки є правовим наслідком порушення зобов`язання, їх склад підлягає окремому доказуванню. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення відповідачем узгоджених договірних зобов`язань, як підставу для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 7.312,60грн.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у справі.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору залишити за Комунальним підприємством "ЗМІЇВ - СЕРВІС" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "12" лютого 2026 р.

СуддяН.С. Добреля