ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/1315/25

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши справу № 915/1315/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» (61038, м. Харків, вул. Батицького Маршала, 8, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» (54005, м. Миколаїв, вул. Аркасівська, 28, )

про стягнення суми основного боргу в розмірі 148880,00 грн.

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» про стягнення суми боргу в розмірі 148880,00 грн., посилаючись на наступне.

21 травня 2025 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» було укладено договір про надання послуг спецтехніки № 21/05-2 від 21.05.2025 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу послуги спецтехніки (екскаваторів-навантажувачів JCB 3CX та JCB 4CX Sitemaster), замовлених згідно переліку у додатку № 1 до договору. Надання послуг в повному обсязі і в строк, та їх прийняття без зауважень підтверджуються актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-00173 від 31.05.2025 року (192480,00 грн.), № ОУ-00205 від 09.06.2025 року (196740,00 грн.), № ОУ-00206 від 16.06.2025 року (283080,00 грн.) та № ОУ-00229 від 19.06.2025 року (146580,00 грн.), всього послуги надані на суму 818880,00 грн.

Умовами п. 2.3 договору було встановлено попередню 100% оплату в строк за 7 днів до моменту надання послуг.

Як вказує позивача, відповідачем вказаний порядок оплати не дотримувався, оплати здійснювались хаотично. Так, відповідач частково розрахувався за спожиті послуги декількома етапами: 30.05.2025 року на суму 200000,00 грн., 11.06.2025 року на суму 100000,00 грн., 13.06.2025 року на суму 100000,00 грн., 16.06.2025 року на суму 120000,00 грн., 23.06.2025 року на суму 150000,00 грн., загалом послуги оплачені на суму 670000,00 грн. Відтак, заборгованість відповідача склала 148880,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача вимогу № 13-08-1 від 13.08.2025 року, але не отримав ані відповіді, ані задоволення вимоги, що стало підставою для звернення до суду із заявленим позовом.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2025 вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1315/25 за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» відзив на позов у встановлений судом строк не надав, хоча про розгляд справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить довідка про доставку ухвали суду до наявного у відповідача кабінету в ЕС від 15.09.2025 року.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву на позов, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з цим, на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальших Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

При цьому у Рекомендаціях, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Разом з цим, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому, суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії».

За приписами статті 8 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» зазначив, що [..] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі «Штеґмюллер проти Авторії»).

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (див. рішення у справі «Walchli v. France», заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії»).

При цьому суд зауважує, що в м. Миколаєві періодично оголошуються повітряні тривоги, під час яких судді та працівники апарату суду мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність загрози у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, територіальне розташування міста Миколаєва відносно зони бойових дій, постійні повітряні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду справи, задля забезпечення сторонам конституційного права на судовий захист, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля ефективної реалізації сторонами своїх процесуальних прав, необхідності забезпечення реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи, їх належного та безпечного доступу до правосуддя, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, наскільки це було можливим за вказаних умов, в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

21 травня 2025 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» (замовник) було укладено договір про надання послуг спецтехніки № 21/05-2, відповідно до умов п. 1.1. якого позивач як виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, надавати послуги спецтехніки, що зазначена в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач як замовник зобов`язується приймати та оплачувати вартість наданих послуг на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору послуги надаються виконавцем на підставі прийнятих до виконання заявок замовника в усній або письмовій формі.

Відповідно до п. 1.2. договору за результатом надання послуг сторонами складається акт здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Згідно з п. 2.1 договору вартість послуг спецтехніки вказується у рахунку-фактурі.

В п. 2.3 договору сторони домовились про 100% передплату послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця за 7 (сім) днів до моменту надання послуг спецтехніки.

Відповідно до п. 3.1. договору термін надання послуг вказується в заявках замовника.

Згідно з п. 3.2., 3.3. договору при завершенні надання послуг виконавець надає замовнику акти приймання-передачі послуг. Замовник підписує наданий акт прийому-передачі послуг протягом 10 (десяти) днів від дати отримання акту прийому-передачі послуг від виконавця або надає мотивовану відмову від прийняття наданих послуг.

Як передбачено в п. 4.1.4. договору, замовник зобов`язаний своєчасно оплатити та прийняти надані виконавцем послуги згідно рахунка-фактури.

Відповідно до п. 5.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть визначену чинним законодавством відповідальність.

Згідно з п. 5.3. договору у разі недотримання строків розрахунків Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Відповідно до п. 6.1. договору останній діє з дати його підписання та до 31.12.2025 року.

Згідно з п. 8.4. договору всі додатки до договору є його невід`ємною частиною.

Відповідно до додатку № 1 до договору виконавець зобов`язується надавати послуги спецтехніки:

- екскаватор-навантажувач JCB 3CX у кількості 1 (одна) одиниця по ціні 1560, 00 грн. з ПДВ за 1 год.

- екскаватор-навантажувач JCB 4CX у кількості 1 (одна) одиниця по ціні 1680, 00 грн. з ПДВ за 1 год.

Так, предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг спецтехніки № 21/05- 2 від 21.05.2025 року в розмірі 148 880, 00 грн.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, укладений між сторонами у справі договір про надання послуг спецтехніки № 21/05- 2 від 21.05.2025 є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст. 11, 202, 509 ЦК України та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах спірного договору позивачем були надані відповідачу обумовлені договором послуги спецтехніки на загальну суму 818880,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних обома сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-00173 від 31.05.2025 року на суму 192480,00 грн.; № ОУ-00205 від 09.06.2025 року на суму 196740,00 грн.; № ОУ-00206 від 16.06.2025 року на суму 283080,00 грн.; № ОУ-00229 від 19.06.2025 року на суму146 580,00 грн. У вказаних актах зазначено про відсутність претензій сторін одна до одної щодо якості послуг.

Таким чином, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору про надання послуг спецтехніки № 21/05-2 від 21.05.2025 згідно вищевказаних актів на загальну суму 818880,00 грн. та прийняття їх відповідачем.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, прийняття відповідачем виконаних позивачем послуг є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вартість вказаних послуг відповідно до умов договору та чинного законодавства.

За умовами п. 2.3 договору була передбачена 100% передплата послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця за 7 (сім) днів до моменту надання послуг спецтехніки.

При цьому в п. 4.1.4. договору передбачено, що замовник зобов`язаний своєчасно оплатити та прийняти надані виконавцем послуги згідно рахунка-фактури.

Як свідчать додані до позову банківські виписки, відповідач частково розрахувався за надані йому з боку позивача послуги декількома етапами: 30.05.2025 року на суму 200000,00 грн., 11.06.2025 року на суму 100000,00 грн., 13.06.2025 року на суму 100000,00 грн., 16.06.2025 року на суму 120000,00 грн., 23.06.2025 року на суму 150000,00 грн., всього на суму 670 000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням вказаних часткових оплат відповідачем за надані послуги за спірним договором № 21/05-2 від 21.05.2025 заборгованість останнього перед позивачем складає в сумі 148880,00 грн. (818880,00 грн. 670000,00 грн.).

13.08.2025 позивачем була направлена відповідачу претензія-вимога № 13-08-1 від 13.08.2025 року, на яку відповідач не надав відповіді.

Отже, як встановлено судом, відповідачем на момент звернення позивача до суду із заявленим позовом не були виконані в повному обсязі зобов`язання за договором № 21/05-2 від 21.05.2025 щодо здійснення повної оплати вартості наданих позивачем послуг.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати замовником вартості наданих послуг в матеріалах справи відсутні. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості наданих за договором про надання послуг спецтехніки відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про існування у відповідача простроченої заборгованості за договором про надання послуг спецтехніки № 21/05-2 від 21.05.2025 в сумі 148800,00 грн.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в заявленій сумі 148880,00 грн. за спірним договором, що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» (61038, м. Харків, вул. Батицького Маршала, 8, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» (54005, м. Миколаїв, вул. Аркасівська, 28, ) про стягнення суми основного боргу в розмірі 148880,00 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег Транс Буд» (54005, м. Миколаїв, вул. Аркасівська, 28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСК-Спецтех» (61038, м. Харків, вул. Батицького Маршала, 8, ) заборгованість за договором про надання послуг спецтехніки № 21/05-2 від 21.05.2025 в сумі 148880/сто сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят/грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Ільєва