РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2026Справа № 910/15188/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - фізичної особи ОСОБА_1 , про стягнення 62 918,54 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - Товариство) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 62 918,54 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 грудня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/15188/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі фізичну особу ОСОБА_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Судом встановлено, що ухвала про відкриття провадження в справі від 10 грудня 2025 року була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 10 грудня 2025 року (18 година 10 хвилин), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 10 грудня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте Товариство в установлений строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

16 грудня 2025 року через систему "Електронний суд" від Компанії на виконання вищевказаної ухвали суду надійшли докази направлення копій позовної заяви з додатками третій особі.

Третя особа про розгляд даної справи була повідомлена належним чином та в установленому законом порядку, проте жодних заяв чи клопотань на адресу суду в установлені ухвалою суду від 10 грудня 2025 року строки не направила.

12 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Компанії надійшло клопотання від цієї ж дати, у якому остання повідомила про те, що ціна позову не змінилась, спірна заборгованість відповідачем погашена не була.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.

Приймаючи до уваги те, що Товариство та третя особа були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у її матеріалах достатньої кількості документів для розгляду даного спору по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З наявної у матеріалах справи копії протоколу про адміністративне порушення від 1 жовтня 2021 року серії ААБ № 254345 вбачається, що 1 жовтня 2021 року о 20 год 07 хв по вулиці Центральній, 57 у селі Залиман Ізюмського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля марки "Isuzu AB 230", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем марки "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Isuzu AB230", державний номерний знак: НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі проїзної частини дороги. Внаслідок ДТП автомобіль "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Зазначені обставини також зафіксовані в додатку до вказаного протоколу (схемі місця ДТП).

Обставини вказаної ДТП також були предметом розгляду Балаклійського районного суду Харківської області в межах справи № 610/165/22. Постановою від 8 лютого 2022 року провадження у даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом із цим, за пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате - підлягає закриттю, за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 7 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16, від 19 березня 2020 року в справі № 910/3864/19, від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18 та від 18 лютого 2020 року в справі № 916/2586/18.

Крім того, відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особа була притягнута до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови у відповідному позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 16 липня 2018 року в справі № 910/20412/16.

З наявних у матеріалах даної справи копій: протоколу про адміністративне порушення від 1 жовтня 2021 року серії ААБ № 254345, схеми місця ДТП, довідки Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду від 1 жовтня 2021 року № 187956, а також письмових пояснень фізичних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , щодо спірної ДТП, - вбачається, що зазначена ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля марки "Isuzu AB230", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 пункту 12.1. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Зафіксовані у вказаних документах обставини ДТП під час розгляду даної справи не заперечувалися, а складений уповноваженим працівником Національної поліції України протокол про адміністративне правопорушення в установленому законом порядку не оскаржувався. Докази наявності вини інших осіб у ДТП, що відбулася 1 жовтня 2021 року в селі Залиман Ізюмського району Харківської області, у матеріалах даної справи відсутні й учасниками справи до суду подано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що факт непритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність у його діях ознак вчинення правопорушення та вини у спричинених збитках. Відтак, вина водія автомобіля марки "Isuzu AB230", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення у вигляді недотримання ним ПДР України презюмується під час з`ясування обставин заподіяння діями цієї особи шкоди майну власнику транспортного засобу марки "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_2 .

Як зазначалося судом, внаслідок спірної ДТП було пошкоджено автомобіль "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого автомобіля є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сі енд Джі", що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Пошкоджений транспортний засіб був застрахований в Компанії на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу "Все включено" від 24 березня 2021 року № 32341а1х, копія якого наявна в матеріалах даної справи.

З матеріалів справи також вбачається, що 1 жовтня 2021 року повноважний представник власника застрахованого позивачем транспортного засобу звернувся до останнього із заявою про подію та на випалу страхового відшкодування від вказаної дати.

Судом встановлено, що на підставі: протоколу про адміністративне порушення від 1 жовтня 2021 року серії ААБ № 254345 та схеми місця ДТП, складеною за участю учасників спірної ДТП, довідки Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду від 1 жовтня 2021 року № 187956, акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 5 жовтня 2021 року, складеного за участю повноважних представників страховика та страхувальника, ремонтної калькуляції з системи "Audatex" від 23 жовтня 2021 року № 1.003.21.0, рахунка Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант Моторз Харків" від 4 жовтня 2021 року № АГТО-103868 та акта виконаних робіт від 28 грудня 2021 року № АГТО-103868 (належні копії зазначених документів містяться в матеріалах справи), - позивачем був здійснений розрахунок суми страхового відшкодування та складений страховий акт від 23 жовтня 2021 року № ARX2981896, відповідно до якого загальна сума страхового відшкодування склала 62 918,54 грн.

Вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - ТОВ "Атлант Моторз Харків", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 25 жовтня 2021 року № 830524 на суму 62 918,54 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_2 ", згідно рахунка ТОВ "Атлант Моторз Харків" від 4 жовтня 2021 року № АГТО-103868 та акта виконаних робіт від 28 грудня 2021 року № АГТО-103868, складає 62 918,54 грн.

Отже, до позивача в зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі зазначеної суми.

Судом встановлено, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах (докази протилежного в матеріалах справи відсутні) експлуатувала автомобіль "Isuzu AB230", державний номерний знак: НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АР005714104 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн).

Отже, Товариство є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "Isuzu AB230" на момент ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування від 20 липня 2022 року вих. № СУ/011575/3. Копія вказаної заяви з доказами її направлення засобами поштового зв`язку на адресу відповідача наявні в матеріалах справи Однак, відповіді на вказану заяву позивачем отримано не було.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АР005714104, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням спірної ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

Відтак, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем на користь суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, страхового відшкодування у розмірі 62 918,54 грн, а також враховуючи встановлений полісом № АР005714104 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 130 000,00 грн та франшизи - 0,00 грн, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням зазначеної ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 62 918,54 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 62 918,54 грн є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Компанії підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03067, місто Київ, вулиця Гарматна, будинок 8, приміщення 6; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) 62 918 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн 54 коп. основної заборгованості та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 5 лютого 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко