РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2026Справа № 910/14989/25

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (місто Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (місто Київ)

про стягнення 39 226,81 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення 39 226,81 грн страхового відшкодування за полісом № ЕР 224483373.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2025, відкрито провадження у справі, з підстав, викладених в ухвалі, постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заяв та клопотань.

25.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повідомив про сплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 38 813,76 грн та просив відмовити в позові.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.06.2025 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено Договір страхування наземних транспортних засобів № -10-01, за яким застраховано майнові інтереси власника автомобіля "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_1 .

20.06.2025 в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля "DAF XF", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 внаслідок якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 07.07.2025 у справі про адміністративне правопорушення № 756/9628/25 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Власник автомобіля "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до позивача із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.

Позивач, відповідно до умов укладеного зі страхувальником договору, на підставі рахунків-фактур № 1476 від 23.06.2025, № ФОП-000047 від 03.07.2025, № ФОП-000066 від 20.08.2025, страхових актів № 2454847-1 від 09.07.2025, № 2454847-2 від 22.08.2025, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 39 226,81 грн платіжними дорученнями № 43399 від 09.07.2025, № 43631 від 09.07.2025, № 54149 від 22.08.2025.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "DAF XF", д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 224483373.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №ЕР 224483373.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що платіжною інструкцією № 25365 від 24.12.2025 він сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 38 813,76 грн, а розмір 413,05 грн - грошова сума, вартості робіт, які вже були сплаченими в попередньому рахунку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 38 813,76 грн після звернення позивача до суду, провадження у справі в цій частині слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 413,05 грн страхового відшкодування, суд погоджується із доводами відповідача стосовно того, що роботи з шиномонтажу колеса заднього правого були задвоєними, тому сума в 413,05 грн підлягає виключенню із розрахунку страхового відшкодування.

Відтак у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача означеної суми слід відмовити.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 38 813,76 грн страхового відшкодування та про відмову в задоволенні вимог про стягнення 413,05 грн.

За приписами частини 4 ст. 231 ГПК України суд при закритті провадження у справі вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд повертає суму судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У зв`язку із відсутністю відповідного клопотання, суд наразі не вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України судового збору пропорційно сумі позовних вимог, щодо якої закрито провадження у справі. В іншій частині судовий збір покладається на позивача згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/14989/25 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", у частині вимог про стягнення 38 813,76 грн страхового відшкодування.

2. В частині позовних вимог про стягнення 413,05 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко