ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10 лютого 2026 року Справа № 903/516/25
Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю представників сторін:

від стягувача: Будній М.М. ордер серія ВК №1171993 від 15.05.2025

від боржника: Таргоній В.О. довіреність №3 від 05.01.2026

від ВДВС: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області заяву Державного підприємства Волинський військовий лісгосп про розстрочення виконання рішення по справі №903/516/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українська деревообробна компанія до Державного підприємства Волинський військовий лісгосп про зобов`язання вчинити дії та стягнення 61073,70 грн неустойки

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 представник ТОВ Українська деревообробна компанія сформував в системі Електронний суд позов до ДП Волинський військовий лісгосп, в якому просить:

1. Прийняти до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного провадження.

2. Зобов`язати ДП Волинський військовий лісгосп () здійснити поставку ТОВ "Українська деревообробна компанія" () необробленої деревини в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.2024 року.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за порушення строків поставки товару в сумі 61073,70 грн.

4. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 позов задоволено. Зобов`язано Державне підприємство Волинський військовий лісгосп здійснити поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" необробленої деревини в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.2024 року. Стягнуто з Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" 61073,70 грн (шістдесят одна тисяча сімдесят три гривні 70 коп.) неустойки, а також 12822,98 грн (дванадцять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 98 коп.) витрат по сплаті судового збору.

01.09.2025 на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 у справі №903/516/25 видано накази на примусове виконання рішення №1 та №2.

27.01.2026 представник Державного підприємства Волинський військовий лісгосп сформував в системі Електронний суд заяву про розстрочення виконання рішення, в якій просить суд розстрочити виконання Рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 у справі № 903/516/25, а саме виконання зобов`язання щодо поставки лісопродукції в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.2024 року, строком на три місяці, шляхом здійснення чотирьох поставок з Промскладу, що знаходиться за адресою: с. Козлин, Рівненська область, згідно наступного графіка:

1) 19.02.2026 р. - 19 м. куб. необробленої деревини;

2) 12.03.2026 р. - 19 м. куб. необробленої деревини;

3) 03.04.2026 р. - 19 м. куб. необробленої деревини;

4) 23.04.2026 р. - 17,69 м. куб. необробленої деревини.

Ухвалою суду від 28.01.2026 заяву Державного підприємства Волинський військовий лісгосп про розстрочення виконання рішення по справі №903/516/25 прийнято до розгляду. Розгляд заяви призначено у судовому засіданні 10 лютого 2026 року об 11:00 год. Запропоновано стягувачу в строк до 03.02.2026 подати обґрунтовані пояснення (заперечення) щодо заяви та докази в їх обґрунтування. Запропоновано боржнику у п`ятиденний строк з дня отримання пояснення (заперечення) позивача подати до суду власні пояснення.

30.01.2026 представник Державного підприємства Волинський військовий лісгосп сформував в системі Електронний суд уточнену заяву про розстрочення виконання рішення, в якій просить суд розстрочити виконання Рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 у справі № 903/516/25, а саме виконання зобов`язання щодо поставки лісопродукції в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу №UUB-13080-4 від 23.04.2024 року, строком на три місяці, шляхом здійснення чотирьох поставок з Промскладу, що знаходиться за адресою: с. Козлин, Рівненська область, згідно наступного графіка:

- 24.03.2026 р. 19 м. куб. необробленої деревини;

- 03.04.2026 р. 19 м. куб. необробленої деревини;

- 23.04.2026 р. 19 м. куб. необробленої деревини;

- 12.05.2026 р. 18 м. куб. необробленої деревини.

08.02.2026 представник стягувача сформував в системі «Електронний суд» заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення, в яких просить суд відмовити у задоволенні заяв від 27.01.2026 року та від 30.01.2026 року про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 року по справі № 903/516/25.

10.02.2026 представник боржника сформував в системі «Електронний суд» відповідь на відзив (заперечення), в яких просить суд відхилити заперечення ТОВ «Українська деревообробна компанія» на заяву про розстрочення виконання рішення. Задовольнити заяву ДП «Волинський військовий лісгосп» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 у справі № 903/516/25 на умовах, викладених у заяві.

Представник заявника (боржника) в судовому засіданні просив суд заяву задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні в режимі відеоконференції в задоволенні заяви просив відмовити з підстав викладених у запереченнях.

Заслухавши представника боржника та стягувача, дослідивши матеріали заяви, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 позов задоволено. Зобов`язано Державне підприємство Волинський військовий лісгосп здійснити поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" необробленої деревини в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.2024 року. Стягнуто з Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" 61073,70 грн (шістдесят одна тисяча сімдесят три гривні 70 коп.) неустойки, а також 12822,98 грн (дванадцять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 98 коп.) витрат по сплаті судового збору.

01.09.2025 на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 у справі №903/516/25 видано накази на примусове виконання рішення №1 та №2.

Як слідує з доводів заявника, фактична заготівля ділової деревини породи Дуб здійснюється шляхом проведення рубок головного користування у ІІІ кварталах кожного календарного року. При цьому, ще до безпосереднього проведення заготівлі деревини відповідна продукція виставляється на електронні аукціони (тендери), а ділова деревина породи Дуб фактично реалізовується та викуповується покупцями ще до моменту її фактичної заготівлі.

З урахуванням того, що всі лоти з реалізації ділової деревини породи Дуб були повністю викуплені ще на початку 2025 року, ДП «Волинський військовий лісгосп» об`єктивно не мало можливості здійснити відвантаження зазначеної деревини з метою виконання рішення на користь ТОВ «Українська деревообробна компанія». Невиконання договірних зобов`язань перед іншими контрагентами, які придбали деревину на законних підставах, призвело б до порушення умов укладених договорів та, як наслідок, до подання нових позовів до суду щодо примусового виконання договірних зобов`язань.

У ІІІ кварталах 2026 року ДП «Волинський військовий лісгосп» також здійснюватиме планову рубку ділової деревини породи Дуб. З метою належного та повного виконання судового Рішення і відповідного Наказу, підприємством не буде виставлятися на тендер обсяг ділової деревини породи дуб у кількості 74,69 м. куб., який буде зарезервовано виключно для виконання зазначеного судового рішення.

З урахуванням технологічних, виробничих та організаційних процесів, фактичне виконання судового рішення та відвантаження відповідного обсягу ділової деревини можливе у квітнітравні 2026 року. Також звертає увагу на те, що відсутність 100 % бронювання працівників державного підприємства «Волинський військовий лісгосп», більшість з яких становлять саме чоловіки, призводить до втрати кваліфікованих трудових кадрів, що в свою чергу ускладнює виконання природоохоронних та комерційних функцій підприємства

Отже, з огляду на наявність зазначених вище обставин, які ускладнюють негайне виконання боржником рішення Господарського суду Волинської області, користуючись правом, передбаченим ст.331 ГПК України, Відповідач подає до Господарського суду Волинської області суду, який розглядав господарську справу № 903/516/25 як суд першої інстанції, дану заяву та просить розстрочити виконання вказаного судового рішення.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997.

Згідно ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності як застосування самого механізму відстрочення виконання рішення суду, так і строків відстрочення його виконання, в цілому. Наявність підстав для розстрочення має бути доведена боржником. Оцінюючи доводи заяви про розстрочення виконання судового рішення судом повинно враховуватись, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилення від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, а й його намір, що свідчить про бажання виконати рішення.

Аналіз вищенаведеного свідчить, що розстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, законодавець, у будь-якому випадку, пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, які повинні досліджуватися та оцінюватися не тільки з урахуванням доводів боржника, а й з огляду на заперечення кредитора. Зокрема, необхідно врахувати наслідки невиконання рішення у встановлений строк для стягувача при затримці виконання рішення.

Безпідставне надання розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Правовий аналіз статей 239 та 331 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість розстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Суд зазначає, що при розгляді заяв про надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення суд повинен встановити чи не порушує це інтереси обох сторін, оскільки, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, наявність вказаних обставини не підтверджується відповідачем жодними доказами.

18.09.2025 року ВДВС у місті Луцьку ЛМУМЮУ було відкрито виконавче провадження №79136019 з примусового виконання рішенням Господарського суду Волинської області від 05.08.2025 року по справі № 903/516/25 в частині зобов`язання щодо поставки позивачу необробленої деревини в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.24 року.

З моменту настання строку виконання поставки деревини (тобто з 01.10.2024 року і по даний час) і по даний час доказ, що відповідач звертався до позивача із офіційними листами щодо неможливості поставки деревини внаслідок певних обставин (в тому числі зазначених у заявах про розстрочення виконання рішення поданих наразі до суду) з метою врегулювання даного питання, підписання додаткових угод до договору - відсутні.

Крім того, суд погоджується з стягувачем, що боржником не надано жодних доказів, що свідчили б про неможливість виконання рішення суду у значно коротші строки.

Також, не надано жодних доказів, що свідчили б про неможливість відповідачем виконання рішення суду.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Суд враховує, що здійснюючи діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на ці умови.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд також повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Також суд зазначає, що при вирішенні питання про розстрочення необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні у справі "Анацький проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що з огляду на невиконання рішення з грудня 2002 року, приблизно два роки та одинадцять місяців, та неспроможність здійснити необхідні заходи для виконання рішення на користь заявника державні органи позбавили п.1 ст.6 Конвенції та ст. 1Протоколу №1 їх практичного змісту.

Таким чином, у цій справі п. 1 статті 6 Конвенції та стаття 1 Протоколу №1 були порушені. ("Анацький проти України". N 10558/03, пп.22 - 23, рішення від 13 грудня 2005 року).

Отже, внаслідок невиконання рішення суду, порушуються права стягувача у виконавчому провадженні та вимоги ст.124 Конституції України, 3акону України "Про виконавче провадження", ст.6 Конвенції, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, що може призвести до завдання збитків державі.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене та враховуючи те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, суд зазначає, що з урахуванням інтересів стягувача та ступеня вини боржника у виникненні спору розстрочення виконання рішення суду суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви Державного підприємства Волинський військовий лісгосп про розстрочення виконання рішення по справі №903/516/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українська деревообробна компанія до Державного підприємства Волинський військовий лісгосп про зобов`язання вчинити дії та стягнення 61073,70 грн неустойки, відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч.1 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256 ГПК України, п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повна хвала суду підписана 10.02.2026.

Суддя І. О. Гарбар