ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4328/25

Господарський суд Харківської області у складі:

суддя Мужичук Ю.Ю.

при секретарі судового засідання Крамарова Н.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова
до 1) Харківської міської ради, м.Харків 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків 3) фізичної особи-підприємця Черкашина Віталія Васильовича, м.Харків
про визнання недійсним договору та повернення майна
за участю представників:

прокурор:Ногіна О.М.

відповідача-1:не з`явився;

відповідача-2:не з`явився;

відповідача-3:не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" із позовною заявою до відповідачів: 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3) фізичної особи-підприємця Черкашина Віталія Васильовича, в якій прокурор просить суд визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та поновити його. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26.10.2015 № 5305-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Черкашиним Віталієм Васильовичем (код НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. і зареєстрований в реєстрі за № 2497.

Також, прокурор просить зобов`язати фізичну особу-підприємця Черкашина Віталія Васильовича (код НОМЕР_1 ) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 нежитлове приміщення підвалу № 14 у житловому будинку літ. Б-8, загальною площею 88,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Харків, просп. Незалежності (Правди), б. 5, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначене приміщення.

Судові витрати покласти на відповідачів та стягнути за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 0901010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням 40 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.06.2015 № 1925/15 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині пункту 22 додатку є незаконним, прийняте з порушенням вимог ст. 345 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 1, 2, 4, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. ст. 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", а тому договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26.10.2015 № 5305-В-С, укладений на підставі вказаного рішення між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Черкашиним В.В., підлягає визнанню недійсним, а нежитлові приміщення придбані за вказаним договором підлягають поверненню 3-м відповідачем на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, як власнику комунального майна.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.12.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06 січня 2026 року о 12:00.

05.01.2026 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача-3 - фізичної особи-підприємця Черкашина Віталія Васильовича, надійшла заява про відкладення розгляду (вх.№ 81), в якій просить відкласти підготовче засідання з метою ознайомлення з матеріалами справи після надання доступу представнику до Електронної справи, а також підготовки та направлення відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів. Також просить продовжити відповідачу-3 строк для подання відзиву на позовну заяву. В обгрунтуванні зазначає те, що фізична особа-підприємець Черкашин В.В. не отримував копії ухвали суду, а також копії позовної заяви, оскільки дізнавшись про дану справу тільки 30 грудня 2025 року зареєстрував в підсистемі Електронний суд особистий кабінет.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.01.2026 задоволено клопотання відповідача-3 про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву; продовжено фізичній особі-підприємцю Черкашину Віталію Васильовичу процесуальний строк на подання відзиву до 20.01.2026 (включно); підготовче засідання відкладено на 28.01.2026 об 11:30.

12.01.2026 від відповідача-3 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№761), в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись, зокрема, на сплив строку позовної давності, відсутність підстав для його поновлення, законність прийняття Харківською міською радою рішення про відчуження об`єкта комунальної власності, а також на добросовісність набуття ним права власності на спірне майно.Зазначає, що приватизація спірного майна здійснена на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах його компетенції, з дотриманням вимог законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також відповідної програми приватизації, чинної на момент виникнення спірних правовідносин. Заперечуючи проти вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна у комунальну власність, відповідач також посилається на свою добросовісність як набувача, публічний характер державної реєстрації права власності та практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду, згідно з якою допущені органами публічної влади порушення при відчуженні майна не можуть автоматично покладати негативні наслідки на приватну особу, яка діяла добросовісно та покладалася на легітимність дій державних органів.

Також 12.01.2026 відповідачем-3 подана до суду заява про застосування строку позовної давності (вх.№762).

15.01.2026 від відповідача-1 до суду надійшли пояснення (вх.№1136), в яких вказує на те, що рішення Харківської міської ради про відчуження об`єктів комунальної власності прийняте в межах наданих їй Конституцією України та законами України повноважень, на пленарному засіданні ради, з дотриманням встановленої процедури, а приватизація здійснювалась відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та Програми приватизації і відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 20122016 роки. Окремо наголошує на відсутності належних правових підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним. Зазначає, що позовна заява не містить конкретного обґрунтування порушення вимог статті 203 Цивільного кодексу України при укладенні договору, не наведено доказів наявності умислу сторін на порушення інтересів держави чи суспільства, а також не визначено, які саме права чи охоронювані законом інтереси порушені укладенням спірного правочину. Також у додаткових поясненнях посилається на те, що обраний прокурором спосіб захисту не є належним та ефективним, оскільки спрямований виключно на формальне відновлення законності без доведення наявності конкретного публічного або суспільного інтересу, а також без оцінки пропорційності втручання у право приватної особи на мирне володіння майном. Крім того, зазначає про відсутність у позовній заяві належного обґрунтування підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даній справі, з огляду на вимоги статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 Господарського процесуального кодексу України, зокрема у частині визначення змісту порушеного інтересу держави та необхідності судового захисту саме у запропонований спосіб.

Також 15.01.2026 відповідачем-1 подані до суду заяви про застосування строків позовної давності (вх.№1142, №1315).

20.01.2026 прокурором подана до суду відповідь на відзив відповідача 3 у справі (вх.№1527), в якій заперечує проти доводів відповідача щодо спливу строку позовної давності та обґрунтовує доводи щодо незаконності приватизації спірного нежитлового приміщення шляхом викупу. Зазначає, що викуп є винятковим способом приватизації об`єктів комунальної власності, застосування якого можливе лише за наявності визначених законом умов, зокрема здійснення орендарем невід`ємних поліпшень об`єкта оренди у розмірі, не меншому ніж встановлений законодавством. На думку прокурора, матеріали приватизаційної справи не містять жодних доказів здійснення таких поліпшень, а отже, у відповідача були відсутні законні підстави для набуття спірного майна у власність шляхом викупу. Заперечує проти доводів відповідача щодо добросовісності набуття спірного майна, зазначаючи, що ФОП Черкашин В.В., ініціюючи процедуру приватизації, усвідомлював або повинен був усвідомлювати відсутність передбачених законом підстав для викупу об`єкта, а тому не може вважатися добросовісним набувачем у розумінні цивільного законодавства та практики Європейського суду з прав людини. У цьому контексті прокурор також посилається на те, що витребування майна у недобросовісного набувача не порушує принципу пропорційності втручання у право власності та не суперечить вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки негативні наслідки для відповідача є результатом його власної поведінки при набутті спірного майна. Окремо вказує щодо наявності у даному випадку публічного та суспільного інтересу, який полягає у відновленні законності при вибутті об`єктів комунальної власності з володіння територіальної громади та захисті матеріальної основи місцевого самоврядування.

20.01.2026 прокурором подані до суду заперечення на заяву відповідача 3 про застосування позовної давності (вх.№1528).

21.01.2026 від відповідача-3 надійшли заперечення (вх.№1745) в яких зазначає, що твердження прокурора про виявлення порушень лише у 2023 році є безпідставними, оскільки прокуратура України відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є єдиною централізованою системою, а отже обізнаність органів прокуратури щодо прийняття рішень органів місцевого самоврядування не може пов`язуватися виключно з моментом фактичного дізнання конкретного прокурора, який звернувся з позовом. Вважає, що прокурором не наведено жодних доказів існування об`єктивних і непереборних обставин, які б унеможливлювали звернення до суду з позовом у період з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу до спливу строку позовної давності, тоді як сам по собі зазначений строк є достатнім для формування правової позиції та підготовки відповідного позову.

28.01.2026 від прокурора надійшли заперечення на заяви Харківської міської ради про застосування позовної давності у справі (вх.№2273).

28.01.2026 від прокурора надійшли заперечення на письмові пояснення Харківської міської ради (вх.№2275) в яких зазначає, що письмові пояснення Харківської міської ради, подані 14.01.2026, за своїм змістом та правовою природою фактично є відзивом на позовну заяву, оскільки містять заперечення проти позовних вимог та аргументацію по суті спору. Водночас такі пояснення подані після спливу строку, встановленого ухвалою суду про відкриття провадження у справі, а саме після 25.12.2025.Прокурор звертає увагу суду на те, що відповідно до статей 113, 119, 165 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається після закінчення встановленого строку, а поновлення такого строку є можливим лише за умови доведення поважності причин його пропуску. У цьому зв`язку у запереченнях зазначено, що наведені Харківською міською радою обставини, зокрема дія воєнного стану, значне навантаження та кадровий дефіцит, мають загальний та організаційний характер, є суб`єктивними для відповідача та не підтверджені належними і допустимими доказами. Також зазначає, що клопотання Харківської міської ради про поновлення строку на подання відзиву подане вже після його спливу, що, на думку прокурора, є самостійною підставою для відмови у поновленні або продовженні такого строку. З урахуванням наведеного прокурор просить суд відмовити у прийнятті письмових пояснень Харківської міської ради.

Протокольною ухвалою від 28.01.2026 на підставі статті 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 04.02.2026 о 14:45.

Ухвалою суду від 05.02.2026 повідомлено сторін про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання у даній справі на 11.02.2026 року о 12:45.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши присутнього у судовому засіданні представника прокуратури, яка заперечувала проти зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про зупинення провадження по справі, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ГПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Суд також зазначає, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абз. 3 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 11.10.2005 № 8-рп/2005 та абз.1 підп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення КСУ від 31.03.2015 № 1-рп/2015).

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин передбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях, зокрема, у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване (рішення КСУ від 05.06.2019 № 3-р(І)/2019).

Принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumаrescu v. Romania), заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п. 123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява № 76943/11).

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Згідно з ст. 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону "Про судоустрій і статус суддів").

Судом встановлено, що 30.07.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу про передачу на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 за позовом виконувача обов`язків керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Грань-Кор", в якому прокурор просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 № 283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме, пункт 10 додатку до рішення; визнати недійсним договір від 10.11.2016 №5395-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини № 1-:-5, 1а, 7-:-9, 11, 11а, 12, 17-:-26, VI, III нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 259,9 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Ярославська, буд. 10, укладений між Управлінням комунального майна та ТОВ "Грань-Кор", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В. і зареєстрований в реєстрі за №2365; зобов`язати ТОВ "Грань-Кор" повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення напівпідвальної частини № 1-:-5, 1а, 7-:-9, 11, 11а, 12, 17-:-26, VI, III нежитлової будівлі літ. А-1, загальною площею 259,9 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Ярославська, буд. 10 та вартістю 808045,20 грн, шляхом підписання відповідного акту прийому-передачі вказаного майна.

Підставою передачі справи №922/1414/20 на розгляд палати є необхідність відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.10.2024 у справі 922/4250/19, від 04.12.2024 у справі №922/801/21, від 13.11.2024 у справі №922/2008/21, від 16.10.2024 у справі №922/979/21, від 09.10.2024 у справі №922/4361/19 щодо застосування позовної давності у таких правовідносинах.

Суд зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі прокурор, зокрема, посилається на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 13.11.2024 у справі №922/2008/21, від якого Верховний Суд вважає за необхідне відступити у справі №922/1414/20.

Враховуючи підстави та вимоги даного позову у справі №922/4328/25, суд вважає, що висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/1414/20 матиме значення для вирішення спору у даній справі.

Відповідно до статті 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Дана норма кореспондується зі статтею 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пунктах 1- 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

При цьому статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також згідно з усталенню практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", рішення від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії") принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п.61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumаrescu v. Romania), заява №28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п.123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява №76943/11).

Таким чином, правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 315 ГПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Згідно зі статтею 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Положеннями пункту 11 частини 1 статті 229 ГПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21).

З огляду на те, що висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/1414/20 сприятимуть забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 922/4328/25 до розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20.

Керуючись статтями 228, 229, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Зупинити провадження у справі №922/4328/25 до розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20.

2. Зобов`язати учасників справи повідомити суд про результати розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot

Ухвала набирає законної сили 11.02.2026 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України.

Повну ухвалу складено та підписано 11.02.2026.

СуддяЮ.Ю. Мужичук