РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2026Справа № 909/695/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі трейд груп»

про визнання недійсним правочинів та стягнення 411 171,28 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне некомерційне підприємство «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі трейд груп» про визнання недійсним додаткових угод № № 1-7 та № 9 до договору від 21.05.2021 № ІФЕ-311/2021 та стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 411 171,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2025 справу № 909/695/25 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

До Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 її передано на розгляд судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 суддею Кирилюк Т.Ю. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.09.2025.

Відповідачем 13.08.2025 сформовано у системі «Електронний суд» клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 клопотання відповідача від 13.08.2025 про зупинення провадження у справі задоволено; провадження у справі № 909/695/25 зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку справи № 920/19/24; зобов`язано сторін повідомити Господарський суд міста Києва про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Позивач 28.11.2025 сформував клопотання про поновлення провадження у справі, яким повідомив суд про прийняття Великою Палатою Верховного Суду 21.11.2025 у справі № 920/19/24 постанови.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.01.2026.

Позивачем 19.01.2026 сформовано у системі «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У судовому засіданні 20.01.2026 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 03.02.2025.

Відповідач 22.01.2026 сформував у системі «Електронний суд» відзив на позов, який подано із пропуском встановлено строку, у зв`язку із чим судом залишено його без розгляду.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивачем проведено публічну закупівлю електричної енергії для закладів освіти громади (UA-2021-05-14-004334-b).

За результатами відкритих торгів, 21.05.2021 позивачем та переможцем торгів (відповідачем) укладено договір про закупівлю електричної енергії №ІФЕ-311/2021, за умовами пункту 2.1 якого відповідач зобов`язався продати електричну енергію позивачу, а позивач - оплатити її вартість.

Відповідно до пунктів 5.1 - 5.2 та 5.5 договору ціна становить 1 220 335,20 грн. Кількість товару та ціна за одиницю товару визначається у додатку 2 до договору. Ціна договору та ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Додатком 2 до договору встановлено ціну за одиницю товару у розмірі 2,52 грн./ кВт.год.

Згідно з підпунктом 7.2.4 договору відповідач зобов`язався повідомити позивачу детальну інформацію про зміну ціни електричної енергії за 20 днів до введення її у дію. Вказаний пункт застосовується з урахуванням пунктів 5.85 та 3.3 договору.

Відповідно до пункту 13.1 договір набирає чинності з дня його підписання, а в частині постачання електричної енергії з 01 травня 2021 року і діє до 31 грудня 2021 року, в частині розрахунків - до його повного виконання.

У подальшому сторонами укладено ряд додаткових угод до договору, якими збільшено вартість одиниці товару.

Додатковою угодою № 1 від 07.09.2021 збільшено ціну за одиницю товару - електроенергію до 2,73 грн./1 кВт.год. з 01.08.2021.

Додатковою угодою № 2 від 24.09.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 2,73 грн./1 кВт.год. до 2,964 грн. за 1 кВт.год. з 01.09.2021.

Додатковою угодою №3 від 18.10.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 2,73 грн./1 кВт.год. до 3,224 грн. за 1 кВт.год. з 01.10.2021.

Додатковою угодою №4 від 21.10.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 3,224 грн. за 1 кВт.год. до 3,468 грн. за 1 кВт.год. з 01.10.2021.

Додатковою угодою №5 від 15.11.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 3,468 грн./1 кВт.год. до 3,75 грн. за 1 кВт.год. з 01.11.2021.

Додатковою угодою №6 від 18.11.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 3,75 грн. /1 кВт.год. до 4,08 грн. за 1 кВт.год. з 01.11.2021.

Додатковою угодою №7 від 22.11.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 4,08 грн./1 кВт.год. до 4,434 грн. за 1 кВт.год. з 10.11.2021.

Додатковою угодою №8 від 28.12.2021 продовжено дію договору до 31.03.2022.

Додатковою угодою №9 від 14.02.2022 збільшено ціну за одиницю товару з 4,434 грн./1 кВт.год. до 4,496052 грн. за 1 кВт.год. з 01.01.2022.

Загалом, додатковими угодами № № 1-7, 9 до договору № ІФЕ-311/2021 ціну електричної енергії за 1 кВт.год. збільшено з 2,52 грн./кВт.год. до 4,496052 грн. за 1 кВт.год., що призвело до підвищення на 78,42 % від ціни, визначеної основним договором.

Звертаючись із позовом про визнання додаткових угод № № 1-7, 9 до договору № ІФЕ-311/2021 недійсними позивач стверджує про порушення, під час укладання спірних правочинів, норм чинного законодавства України, зокрема, пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», яке полягає у відсутності законної підстави - обґрунтованого коливання ціни електричної енергії на ринку у 2021 році для збільшення ціни договору.

За змістом частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України.

У абзаці 2 частині 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначила, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик, тому, укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 Цивільного кодексу України).

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Як зазначив Верховний Суд, обидві сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку газу, тобто постійне коливання цін, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими (що притаманне також ринку електричної енергії). Тому сторони не були позбавлені можливості визначити в договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару. Верховний Суд зауважив, що відповідно до принципу прозорості торгів та стандартів добросовісної ділової практики сторони в договорі мали б закласти певну формулу та порядок перерахунку ціни (так зване «цінове застереження»). Це призвело б до прозорості закупівель - адже замовник розумів би, що ціна може бути перерахована.

При цьому постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

У постанові Верховного суду від 12.02.2020 по справі №913/166/19 зазначено, що незважаючи на те, що Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Разом з тим, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримав суд касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/4474/17 та від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, постанова Вищого господарського суду України від 15.05.2014 у справі № 904/3255/13).

Таким чином, сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами.

Суд звертає увагу, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто, відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку, повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Разом з тим, внесення таких змін до основного договору без належного обґрунтування коливання ціни на ринку є підставою для визнання правочинів, якими підвищується ціна, - недійсними.

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених статтею 41 цього Закону при наявності обов`язкових умов:

1)має бути коливання ціни на товар на ринку в сторону збільшення;

2)факт коливання має бути належним чином обґрунтованим та документально підтвердженим;

3)ціна в договорі має підвищуватися виключно пропорційно збільшенню ціни на ринку;

4)коливання ціни на ринку в сторону збільшення має бути непрогнозованим для постачальника;

5) 10% підвищення ціни в договорі є максимальним лімітом щодо зміни ціни в договорі протягом всього часу його дії.

Відповідно до пункту 13.6 договору істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім наступних випадків, передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника. Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

У випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, відповідач має право письмово звернутись до позивача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Відповідач разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи, що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах розмірах, на які відповідач пропонує змінити ціну товару. Документ повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики.

Покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку. Зміни ціни в договорі про закупівлю у зв?язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування.

Зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

У роз`ясненнях Мінекономрозвитку від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю», наданих відповідно до пункту 4 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 № 634/2011, визначено, що внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Судом встановлено, що для обґрунтування підвищення ціни відповідачем на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення.

Відповідач для обґрунтування укладення додаткових угод та внесення змін до договору розраховував коливання середньозваженої закупівельної ціни електричної енергії за показниками за періоди та окремі дати, які обрані на власний розсуд та не відповідають періодам, показники середньозваженої ціни за які необхідно було враховувати.

Крім того, у наданих відповідачем документах, не міститься доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку, з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.

Вищевказані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання; у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку.

Аналогічну правову позицію викладено Північним апеляційним господарським судом у постанові від 08.10.204 у справі № 920/19/24, яку 21.11.2025 залишено без змін Великою Палатою Верховного Суду.

Зазначені порушення свідчать про неналежне обґрунтування зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» і тому, необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Відповідно до приписів частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Виходячи зі змісту вказаної статті, необхідною умовою її застосування є наявність неврегульованих договором відносин між сторонами, які мали місце до укладання договору, а не під час дії іншого договору або іншої редакції цього ж договору, а тому вказані приписи не надають право сторонам застосовувати зворотну дію в часі до пунктів додаткової угоди або окремого договору, які змінюють вже врегульовані договірні відносини.

Разом з тим, застосування нових цін до правовідносин, які виникли до моменту укладення додаткової угоди суперечить імперативним вимогам нормативно-правових актів, які регулюють постачання електричної енергії споживачам, зокрема:

- відповідно до пункту 4 частини 3 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник має у чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про їхнє право припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови;

- згідно з пунктом 11 частини 1 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач має право отримувати від відповідного електропостачальника повідомлення про його наміри внести зміни до будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до внесення та у разі незгоди із запропонованими змінами розірвати договір з електропосгачальником у визначеному договором порядку;

- пунком 3.2.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) встановлено, що у разі зміни умов договору про постачання електричної енергії споживачу, у тому числі комерційної пропозиції, електропостачальник не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування повідомляє про це споживача з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір». Аналогічні положення про необхідність повідомлення споживача не пізніше ніж за 20 днів до застосування змін умов договору про постачання електричної енергії викладені у пункті 13.2 Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу, який є додатком № 5 до ПРРЕБІ.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином судом встановлено, що додаткові угоди № № 1-7 та 9 до договору № ІФЕ-311/2021 - укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на дату укладення договору та спірних додаткових угод), зокрема, за відсутності належного обґрунтування і документального підтвердження зміни ціни у зв`язку із її коливанням на ринку електричної енергії в сторону збільшення та не доведенням, що підвищення ціни було непрогнозованим, а тому є недійсними.

Згідно з частиною 1 статті 203, частиною 1 ст.атті 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання сторонами вказаних вимог є підставою для визнання недійсним правочину.

Враховуючи наведене, судом встановлені підстави для визнання недійсними спірних додаткових угод до договору, за умовами яких неправомірно підвищено ціни на електричну енергію.

При цьому, визнання додаткових угод недійсними в судовому порядку (а не вказівка про їх нікчемність) є належним способом захисту порушених прав держави у спірних правовідносинах з огляду на зміни, внесені до Закону України «Про публічні закупівлі» Законом від 19.09.2019 № 114-ІХ, що набрали чинності з 19.04.2020. Згідно з цими змінами статтю 43 Закону викладено у новій редакції, відповідно до якої неправомірне внесення змін до договору публічної закупівлі не є підставою нікчемності правочину, у той час як редакцією статті 37 Закону (до внесення змін) така підстава була.

Правильність застосування зазначеного способу судового захисту у подібних правовідносинах підтверджено Верховним Судом під час перегляду справ аналогічної категорії (постанови від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 15.06.2022 у справі 924/674/21, від 26.10.2021 у справі № 920/692/20).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 411 171,28 грн. суд зазначає наступне.

За положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За приписами частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правовим наслідком недійсності додаткових угод є втрата ними чинності з моменту їх укладення та повернення до редакцій договору від 21.05.2021 № ІФЕ-311/2021, що передувала підписанню відповідних додаткових угод.

Загалом за договором позивачем сплачено на користь відповідача 1 464 315,35 грн. за фактичними цінами (тарифами), встановленими на підставі додаткових угод № № 1-7 та 9, які підлягають визнанню недійсними.

Позивач мав сплатити на користь відповідача 1 053 144,07 грн. за фактичною ціною (тарифом), встановленим на підставі основного договору.

Таким чином, внаслідок підвищення цін на електричну енергію на підставі додаткових угод, які визнаються судом недійсними позивач надмірно сплатив відповідачу 411 171,28 грн., відтак на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України він має право вимагати повернення вказаної суми.

Враховуючи вищезазначене, та наявність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод №№ 1-7 та 9 до договору про закупівлю електричної енергії від 21.05.2021 № ІФЕ-311/2021, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 411 171,28 грн. надмірно сплачених коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод №№ 1-7 та 9 до договору про закупівлю електричної енергії від 21.05.2021 № ІФЕ-311/2021 та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 411 171,28 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Враховуючи дати укладання сторонами спірних додаткових угод № № 1-7 та 9, зокрема, 07.09.2021, 24.09.2021, 18.10.2021, 21.10.2021, 15.11.2021, 18.11.2021, 22.11.2021, 28.12.2021 та 14.02.2022, перебіг строку позовної давності починається відповідно з наступного дня після укладання цих додаткових угод.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" виключено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356). Закон № № 4434-IX набрав чинності 04 вересня 2025 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до 04 вересня 2025 року.

Підсумовуючи, у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився до 04 вересня 2025 року.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.

Враховуючи вищенаведене, позовна давність за вимогами про визнання додаткових угод, укладених у період часу з 07.09.2021 по 14.02.2022, недійсними не спливла і перебіг цього строку на момент звернення позивачем до суду із даним позовом був зупиненим (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).

За таких обставин клопотання відповідача залишається без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати недійсними додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7 та № 9 до договору від 21.05.2021 № ІФЕ-311/2021, укладеного Комунальним некомерційним підприємством «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі трейд груп».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі трейд груп» (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 6; реєстраційний номер 36716332) на користь Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Євгена Коновальця, 132; реєстраційний номер 01993256) 411 171,28 грн. основного боргу та 30 391,57 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.02.2026.

Суддя Т.Ю. Кирилюк