ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________ У Х В А Л А
09.02.2026 Справа № 905/46/26
Щодо спливу строку позовної давності заявник вказує наступне.
За доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Арс", з моменту виникнення у первісного кредитора права вимоги пройшов строк, який не перевищує позовну давність з огляду на той факт, що більшість актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором оренди ТЗ було укладено сторонами у 2017-2019 роках. Між первісним кредитором та боржником 31.10.2017 був підписаний акт звірки за договором. Заявник вважає, що враховуючи продовження строків позовної давності у зв`язку з карантином та воєнним станом строк позовної давності не сплив.
Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.
Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ч.1 ст.154 ГПК України розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
1. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.
Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
За змістом вказаної норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Заявник посилається на норми законів України, відповідно до яких позовна давність змінювалась.
Так під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон №540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Ураховуючи конструкцію пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, продовження не є ні перериванням, ні зупиненням, а тому строк позовної давності обраховується у звичайному порядку. Проте, якщо строк позовної давності спливає у період дії карантину чи в період дії воєнного стану, однак до 29.01.2024, то строк, який сплинув, продовжується на такий період.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
14 травня 2025 року Верховною радою України прийнято Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", яким пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№40-44, ст. 356) виключено. Такий Закон України набрав чинності 04.09.2025.
Заявник вважає, що строк позовної давності за його вимогами не сплив, обґрунтовуючи це нормами матеріального права за якими строк позовної давності продовжувався у зв`язку з карантином та воєнним станом.
У разі якщо до заявленої суми стягнення за судовим наказом входить заборгованість за період 2016 року, підлягає додатковому з`ясуванню позиція заявника щодо підстав вважати строк позовної давності за зобов`язаннями боржника у 2016 році не пропущеним, адже карантин на всій території України було встановлено лише з 12 березня 2020 року. Визначений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу не передбачає можливість здійснювати судом додаткове з`ясування обставин.
Разом з цим, до заяви про видачу судового наказу перший за датою наданий акт №РМ-0000009 від 31.01.2017 здачі-приймання робіт (надання послуг), три роки від якого спливають 31.01.2020, зазначена дата не припадає на період дії карантину, що могло би підтвердити позицію заявника про продовження строку позовної давності в тому числі за цим актом. Суд також звертає увагу на ту обставину, що в договорі оренди транспортного засобу №РМ-416 від 01.12.2015 його сторони не визначили граничні строки оплати місячних платежів, в свою чергу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Заявником у заяві не визначено, саме з якої дати він починає відлік початку перебігу позовної давності за кожним спірним зобов`язанням.
Враховуючи викладене, заявником належним чином не обґрунтована його позиція щодо відсутності факту спливу позовної давності на всю заявлену до стягнення суму на час звернення з заявою про видачу судового наказу.
Пропуск загальної позовної давності, що встановлюється тривалістю у три роки, необхідність з`ясування обставин початку перебігу, продовження та зупинення перебігу позовної давності унеможливлює розгляд заяви ТОВ "Арс" у наказному провадженні, що призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. У даному випадку, у зв`язку із необхідністю з`ясування питання щодо дотримання заявником строків позовної давності за заявленими вимогами очевидним є спір про право між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. У протилежному випадку, вирішення питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження призведе до того, що боржник буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені права цього учасника справи.
Водночас встановлення обставин зупинення та продовження перебігу позовної давності виходить за межі інституту наказного провадження. Стаття 152 ГПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин зупинення перебігу позовної давності.
З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише у порядку позовного провадження.
2. Як вже зазначалося вище, згідно ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).
За змістом п.8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Таким чином, при вирішенні питання можливості задоволення заяви та видачі судового наказу з боку суду підлягає дослідженню наявність суб`єктивного права у заявника на стягнення заявлених коштів, а саме можливість нарахування кредитором відповідних сум в силу договору та закону, відсутність прямої забори законодавства такого нарахування з огляду на специфіку стану боржника (безпосередньо місцезнаходження боржника), надані стороною докази виконання боржником кредитного зобов`язання та відсутність доказів заперечення відповідного нарахування з боку боржника.
За приписами ч.3-4 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За приписами ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання яким чином та за який період сформувалася заявлена сума боргу можливо лише у порядку позовного провадження.
3. Крім того положеннями ч. 1 ст. 148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, між заявником та боржником не укладено ні письмового ні електронного договору.
Договір про відступлення права вимоги від 22.05.2025 №25/05-1, укладений між ТОВ "АРС" та ПАТ "Ратнівський молокозавод" не може слугувати виконанням вимог приписів ч.1 ст. 148 ГПК України, оскільки такий договір укладений не між стягувачем та боржником.
Крім того, за приписами ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, відповідно до п.6.5. договору оренди транспортного засобу №РМ-416 від 01.09.2015 відступлення право вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою стороною.
Доказів письмового погодження відступлення права вимоги з ТОВ «ТИГР КЕЙТЕРІНГ» матеріали заяви не містять, як і відомостей щодо повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до ч.2 ст.518 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. (ч.2 ст.517 ЦК України).
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.п.1,3,5 ч. 1 ст.152 ГПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Згідно з ч. 2 ст.151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Керуючись ст. 152, 153, 234, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 09.02.2026 та може бути оскаржена протягом 10 днів в Східний апеляційний господарський суд згідно розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Макарова