ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"06" лютого 2026 р. Справа № 907/1210/25

місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі головуючого судді Рима Т. Я., розглянувши матеріали

апеляційної скарги: фізичної особи підприємця Корольової Вікторії Василівни,
на рішення:Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2025 (повний текст рішення складено 17.12.2025, суддя Лучко Р. М.),
у справі№ 907/1210/25
за позовом:Акціонерного товариства Українська залізниця (надалі АТ "Укрзалізниця" або Позивач),
до відповідачів:фізичної особи підприємця Корольової Вікторії Василівни (надалі ФОП Корольова В. В., Відповідач або Апелянт),
про:стягнення 30 002,73 грн та усунення перешкод в користуванні майном,
ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕДУРИ

Історія розгляду справи

1. АТ "Укрзалізниця" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ФОП Корольової В. В. про стягнення 30 002,73 грн неустойки та усунення перешкод у користуванні майном.

2. Рішенням від 17.12.2025 місцевий суд позовні вимоги задовольнив частково:

2.1. Стягнув з ФОП Корольової В. В. на користь АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" 29'765,11 грн заборгованості та 4'825,61 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

2.2. Зобов`язав ФОП Корольову В. В. усунути перешкоди у користуванні майном АТ "Укрзалізниця", а саме частиною вантажної площадки, площею 50,0 м2 станції Іршава за адресою: Закарпатська область, м. Іршава, вул. Гагаріна, 44, шляхом демонтажу торгівельного об`єкту по типу малих архітектурних форм з легких конструкцій, котрий розміщений на орендованій вантажній площадці та підписання Акту приймання-передавання частини вантажної площадки, площею 50,0 м2 станції Іршава за адресою: Закарпатська область, м. Іршава, вул. Гагаріна, 44 з оренди АТ "Укрзалізниця".

3. Відповідач не погодився із зазначеним рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду.

4. Разом з апеляційною скаргою Апелянт подав клопотання про:

4.1. Відстрочення сплати судового збору, посилаючись на неможливість здійснити платіж у день подання скарги з огляду на технічні обмеження та складне фінансове становище.

4.2. Поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано перебуванням заявниці на лікуванні з 02.01.2026, що, за її твердженням, об`єктивно перешкоджало своєчасній підготовці та поданню апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

5. Ухвалою від 19.01.2026 суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання Апелянта про відстрочення сплати судового збору та апеляційну скаргу залишив без руху, оскільки така подана без додержання вимог, установлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України. Суд звернув увагу на таке:

5.1. Апелянт не підтвердив належними доказами ані свій майновий стан, на який посилався як на підставу для відстрочення сплати судового збору, ані наявність технічних обставин, що перешкоджали здійсненню платежу під час подання апеляційної скарги.

5.2. Апелянт не подав доказів тимчасової непрацездатності.

5.3. Апелянт не подав доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваного судового рішення.

6. З урахуванням наведеного суд установив Апелянту строк у 10 календарних днів з дня вручення ухвали для усунення виявлених недоліків та зобов`язав подати докази: (1) сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 7 267,20 грн; (2) дати отримання оскаржуваного рішення (трекінг №); (3) поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

7. Апелянт 02.02.2026 через підсистему "Електронний суд" подав низку клопотань про звільнення від сплати судового збору (вх. № 01-05/301/26 від 02.02.2026, вх. № 01-05/304/26 від 02.02.2026, вх. № 01-04/1002/26 від 02.02.2026 та вх. № 01-04-1004/26 від 02.02.2026). Для підтвердження обставин, зазначених у цих клопотаннях, долучив копії фіскальних чеків на придбання ліків.

8. Клопотання про звільнення від сплати судового збору мотивовані тим, що майновий стан та стан здоров`я ФОП Корольової В. В. об`єктивно зумовлюють спрямування всіх наявних коштів винятково на забезпечення базових потреб життєдіяльності. У зв`язку з цим сплата судового збору фактично унеможливлює реалізацію права на доступ до правосуддя. Заявниця наголошує на пріоритеті норм Конституції України, зокрема статей 3, 8 та 55, які визначають життя, здоров`я та право на судовий захист як найвищі соціальні цінності, над процесуальними нормами Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості сплати судового збору.

9. Обґрунтовуючи свою позицію, ФОП Корольова В. В. посилається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Креуз проти Польщі» та «Шишков проти Болгарії», у яких наголошено, що суди не повинні встановлювати такий розмір судового збору, який особа об`єктивно не може сплатити, а фінансові обмеження доступу до суду не повинні підривати саму сутність права на справедливий суд.

10. Крім того, Апелянт посилається на правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 9901/135/21 (можливість звільнення від сплати судового збору у разі його надмірності), постанові ВС у справі № 910/4528/19 (первинність права на доступ до суду та похідний характер судового збору), ухвалі ВС у справі № 761/12145/17 (застосування принципу справедливості при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору), а також на Рішення КСУ № 11-рп/2011 (судовий збір не може перешкоджати праву на судовий захист).

Мотивувальна частина

Щодо несплати судового збору

11. Розглянувши подані клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке.

12. Насамперед суд цілком погоджується з Апелянтом в тій частині, що загальновизнаним є пріоритет норм Конституції України (зокрема, щодо визнання життя та здоров`я людини найвищою соціальною цінністю держави) над приписами інших законодавчих актів, у тому числі Господарського процесуального кодексу України.

13. Водночас приписи Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір" установлюють обов`язкові процесуальні вимоги для звернення до суду, дотримання яких є необхідним, у тому числі щодо сплати судового збору або належного обґрунтування підстав для звільнення від його сплати.

14. Можна вважати засадничими висновки стосовно установлення, сплати та звільнення від сплату судового збору, які наведено у постанові Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 911/591/25:

"… необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі «Ейрі проти Ірландії», серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі «Апостол проти Грузії», заява №40765/02). При цьому Суд в якості «законної мети» визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі «Станков проти Болгарії», заява №68490/01).

Верховний Суд зазначає, що законодавче закріплення судових витрат, серед іншого, має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге, покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

ЄСПЛ в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі №28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції".

15. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може звільнити від сплати судового збору на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

16. Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" такими підставами є: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

17. При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи (частина 3 статті 8 Закону України "Про судовий збір").

18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.01.2026 у справі № 925/1293/19, з посиланням на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 09.10.2025 у справі «Король та інші проти України» (Korol and Others v. Ukraine, заява № 82560/17 та інші, включно з № 36465/21), звернула увагу, що пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист.

19. Отже, вирішуючи питання про звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, суд зобов`язаний дослідити та оцінити подані заявником докази його майнового стану і встановити, чи становить визначений законом розмір збору непропорційний та непосильний тягар, який фактично позбавляє особу можливості реалізувати право на доступ до суду та ставить "під загрозу гідний рівень життя та охорону здоров`я".

20. ФОП Корольова В. В. не надала доказів, які би підтверджували її складний майновий стан (наприклад, відомості про отримані доходи за попередній рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сум`ї, наявності чи відсутності нерухомого майна (іншого цінного майна) та його складу тощо) або наявність інших підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір".

21. Надані заявницею копії фіскальних чеків подані у такій низькій якості, що не дозволяють установити їх зміст. Навіть із тих відомостей, які можливо ідентифікувати з поданих документів, не вбачається, що відповідні витрати були понесені саме заявницею та пов`язані саме з її лікуванням, у зв`язку з чим такі документи не підтверджують обставин, на які вона посилається у клопотаннях про звільнення від сплати судового збору.

22. Отже, невиконання ФОП Корольовою В. В. обов`язку доказування наявності обставин, які б свідчили про непропорційність обмеження доступу до суду у зв`язку зі сплатою судового збору, виключає можливість звільнення її від сплати судового збору. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні поданих клопотань про звільнення від сплати судового збору.

Подальші процесуальні дії апеляційного суду

23. Велика Палата Верховного Суду розглядала питання процесуального порядку дій суду та скаржника у разі відмови в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Зокрема, у постанові від 18.10.2023 у справі № 910/10939/22 вона зазначила:

"У випадку залишення судом клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору без розгляду або відмови в задоволенні такого клопотання суд постановляє ухвалу, яку направляє скаржнику.

Отримавши її, скаржник повинен виконати ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо скаржник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутись до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку.

Для цього перед постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги з підстави неусунення скаржником її недоліків суд має переконатись, що скаржник отримав ухвалу про залишення без розгляду або відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та має розумний строк для сплати судового збору і подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору".

24. Ураховуючи наведене, суд у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотань про звільнення від сплати судового збору, вважає за доцільне надати Апелянту додатковий строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Зокрема, шляхом сплати судового збору у сумі 7'267,20 грн.

25. Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу … застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

26. Згідно з частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 2, 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотань про звільнення від сплати судового збору (вх. № 01-05/301/26 від 02.02.2026, вх. № 01-05/304/26 від 02.02.2026, вх. № 01-04/1002/26 від 02.02.2026 та вх. № 01-04-1004/26 від 02.02.2026).

2. Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Корольової Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/1210/25 повторно залишити без руху.

3. Встановити апелянту строк у 10 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Рим Т. Я.