ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Справа№ 911/1492/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Кузьменко А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2025 (повний текст підписано 01.08.2025)

у справі №911/1492/25 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківконтракт»

до Фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича

про стягнення 2 841 305, 74 грн,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківконтракт" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича про стягнення 2 841 305, 74 грн, з яких: 38 963, 00 грн штраф, 6 370,34 грн пеня та 2 795 972,40 грн заборгованість за послуги зі зберігання поза терміном погодженим сторонами в п.10.1. договору.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг № 1010-1 від 10.10.2024 в частині своєчасної оплати наданих послуг відповідачу та продовження позивачем зберігання товару поза терміном, погодженим сторонами в п.10.1. договору без укладення відповідачем, додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.07.2025 у справі №911/1492/25 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківконтракт" 2 795 972 грн 40 коп. вартості послуг зберігання, 6 144 грн 66 коп. пені, 38 963 грн 00 коп. 25% штрафу та 34 092 грн 96 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інтонації мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем порушено термін оплати послуг зберігання, погоджений в під.6.3.2. п.6.3. договору. Крім цього, місцевим господарським судом встановлено факт продовження позивачем зберігання товару поза терміном погодженим, сторонами в п.10.1. договору без укладення відповідачем, додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару. Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 31.10.2024 по 26.12.2024 у розмірі 6 370, 34 грн, суд першої інстанції встановив, що він виконаний невірно, оскільки строк оплати послуг настав 31.10.2024, а тому початком періоду нарахування пені є 01.11.2024, також позивачем не враховано, що день оплати не рахується, а тому вірним періодом нарахування пені є з 01.11.2024 по 25.12.2024.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 22.08.2025 (документ сформовано в системі "Електронний суд" 21.08.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, направити позовну заяву ТОВ "Білоцерківконтракт" до ФОП Піддубного В.В. на новий розгляд в межах справи №911/1926/24 про банкрутство ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інститут біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України. ().

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що предметом договору про надання послуг № 1010-1 від 10.10.2024 було зерно кукурудзи, яка належить ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, а зберігачем був Піддубний В.В. Водночас, Господарським судом Київської області 13.05.2025 відкрито провадження в справі № 911/1926/24 про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України. Тому на думку скаржника, місцевий господарський суд, на підставі ч. 3 ст. 7 Кодексу з процедур банкрутства, повинен був передати матеріали справи № 911/1492/24 для розгляду позовної заяви в межах справи № 911/1926/24 про банкрутство.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1492/25.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1492/25.

Матеріали справи №911/1492/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

На адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази сплати судового збору в розмірі 40 911,55 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2025 у справі №911/1492/25 та призначено розгляд справи на 22.12.2025.

22.12.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 22.12.2025) через підсистему "Електронний суд" Фізичною особою-підприємцем Піддубним Володимиром Володимировичем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 розгляд справи відкладено на 19.01.2026.

08.01.2026 (документ сформований в системі "Електронний суд" 08.01.2026) через підсистему "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Білоцерківконтракт" подано додаткові пояснення у справі.

19.01.2026 (документ сформований в системі "Електронний суд" 18.01.2026) через підсистему "Електронний суд" Фізичною особою-підприємцем Піддубним Володимиром Володимировичем подано клопотання про долучення до матеріалів справи ухвали Господарського суду Київської області від 25.11.2025 по справі № 911/1926/24, а також клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судове засідання 19.01.2026 представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача просив здійснювати розгляд справи без участі представника. Причини неявки представника позивача суду не відомі.

Згідно з п. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 19.01.2026 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.10.2024 між позивачем (далі - зерновий склад) та відповідачем (далі - поклажодавець) укладено договір про надання послуг №1010-1 (далі - договір), відповідно до п.2.1. якого предметом цього договору є домовленість сторін про надання зерновим складом за плату послуг по доведенню товару, що передається поклажодавцем, до відповідних кондицій, згідно ДСТУ, ГОСТ, параметрів, державних стандартів, послуг зі зберігання, сушки, очистки, прийомки та відвантаження товару та повернення товару останньому (чи особі, зазначеній ним як одержувач) у кількості та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.2. договору товаром за цим договором є: зернові та олійні культури.

Згідно із п.2.3. договору загальна кількість товару, що поставляється на склад зернового складу становить: суму всіх накладних по кількості, виписаних зерновим складом, або суму всіх складських квитанцій на зерно, простих чи подвійних складських свідоцтв.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, зокрема, що розмір плати (тариф) за зберігання товару за 1тону кукурудзи за добу складає 15, 00 грн з ПДВ.

У пункті 3.4. договору встановлено, що акт надсилається зерновим складом поклажодавцю в наступному місяці за тим, в якому були надані послуги зерновим складом для поклажодавця. Поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язаний розглянути акт, підписати його та направити один примірник зерновому складу. В разі не згоди поклажодавець зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з моменту отримання акта надіслати зерновому складу мотивовану відповідь про відмову від підписання акта. В разі не підписання поклажодавцем акта та не надання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта, акт автоматично вважається підписаним, а послуги прийнятими поклажодавцем в повному обсязі.

Відповідно до підп.6.3.2. п.6.3. договору поклажодавець зобов`язується своєчасно розрахуватися за надані послуги, але в будь-якому випадку не пізніше наступного банківського дня, що наступає після дня закінчення строку зберігання товару, визначеного п.10.1. даного договору.

Згідно із підп.6.3.3. п.6.3. договору поклажодавець зобов`язується у випадку наявності на зберіганні товару та не укладення поклажодавцем, до закінчення строку зберігання товару із зерновим складом додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, поклажодавець зобов`язаний у безспірному порядку оплатити послуги із зберігання товару за тарифами, в п`яти разів вищими, ніж вказані в п.3.2. цього договору за весь фактичний час зберігання товару. Формула розрахунку вартості зберігання товару у випадку продовження строку зберігання без укладення поклажодавцем додаткової угоди на продовження строків зберігання товару: НТ = Т х 5, де

НТ - новий тариф на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. цього договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання;

Т - тариф на послугу, вказаний в п.3.2. цього договору;

5 - коефіцієнт збільшення тарифу на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання.

Поклажодавець зобов`язується письмово повідомити зерновий склад про наміри продовження термінів (строку) зберігання товару з обов`язковим наданням проекту додаткової угоди на продовження строку зберігання товару (під.6.3.12. п.6.3. договору).

У пункті 8.2. договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Пунктом 8.7. договору встановлено, що у випадку наявності на зберіганні товару та не укладення поклажодавцем, до закінчення строку зберігання товару із зерновим складом додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, послуги зберігання надаються за тарифами, наведеними в п.6.3.3. цього договору.

Відповідно до п.10.1. договору термін зберігання товару: двадцять календарних днів, тобто до 30.10.2024.

Згідно із п.10.2. договору зберігання товару понад термін, встановлений цим договором, можливе за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди. У випадку не укладення такої додаткової угоди, зберігання товару здійснюється з урахуванням особливостей п.8.7. цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024 з автоматичною пролонгацією на наступні роки, якщо жодна із сторін не має заперечень або намір розірвати договір, але, в будь-якому випадку, до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором (п.11.1. договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів розірвання чи визнання недійсним договору.

Відповідно до актів приймання-передачі від 10.10.2024 та від 11.10.2024 відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання 238 974 кг (залікова вага) кукурудзи.

Згідно з актом надання послуг № С000000030 від 30.10.2024 позивач надав відповідачу, а останній прийняв послуги по доведенню зернових та олійних культур до відповідних параметрів (сушка, очистка, зберігання) на суму 155 852, 00 грн.

В подальшому позивач виставив відповідачу рахунок на оплату замовлення №С000000032 від 30.10.2024 на суму 155 852, 00 грн за надання послуг по доведенню зернових та олійних культур до відповідних параметрів (сушка, очистка, зберігання).

Вказаний вище рахунок отримано відповідачем 30.10.2024, що вбачається з розписки відповідача на акті.

Зі змісту наявної в матеріалах справи банківської виписки, відповідач сплатив на користь позивача 155 852, 00 грн 26.12.2024.

В подальшому листом № 34 від 17.02.2025 позивач направив відповідачу акт надання послуг № 3 від 17.02.2025 на суму 1 971 519, 00 грн про надання послуг по доведенню зернових та олійних культур до відповідних параметрів (зберігання) з 31.10.2024 по 17.02.2025 та рахунок на оплату по замовленню № 5 від 17.02.2025 на суму 1 971 519, 00 грн на оплату за надання послуг по доведенню зернових та олійних культур до відповідних параметрів (зберігання) з 31.10.2024 по 17.02.2025.

У листі № 34 від 17.02.2025 позивач просив відповідача оплатити послуги зі зберігання за період з 31.10.2024 по 17.02.2025 протягом семи днів з дня отримання листа.

Направлення даного листа підтверджується описом вкладення цінного листа та № 150 та чеком поштового відділення.

Також, в подальшому листом № 40/1 від 04.03.2025 позивач направив відповідачу акт надання послуг № 7 від 04.03.2025 на суму 2 240 362, 50 грн про надання послуг по доведенню зернових та олійних культур до відповідних параметрів (зберігання) з 31.10.2024 по 04.03.2025 та рахунок на оплату по замовленню № 9 від 04.03.2025 на суму 2 240 362, 50 грн на оплату за надання послуг по доведенню зернових та олійних культур до відповідних параметрів (зберігання) з 31.10.2024 по 04.03.2025.

У листі № 40/1 від 04.03.2025 позивач просив відповідача оплатити послуги зі зберігання за період з 31.10.2024 по 04.03.2025 протягом трьох днів з дня отримання листа та забрати зі зберігання товар.

Направлення даного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист № 341 та чеком поштового відділення.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів повернення позивачем відповідачу товару переданого на зберігання.

Отже, спір у даній справі, на думку позивача, виник у зв`язку з тим, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання за договором на себе зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг.

За результатами розгляду спору, місцевий господарський суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, дійшов висновку про часткову доведеність позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 795 972 грн 40 коп. вартості послуг зберігання, 6 144 грн 66 коп. пені, 38 963 грн 00 коп. 25% штрафу та 34 092 грн 96 коп. судового збору. Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 31.10.2024 по 26.12.2024 у розмірі 6 370, 34 грн, суд першої інстанції встановив, що він виконаний невірно, оскільки, строк оплати послуг настав 31.10.2024, а тому початком періоду нарахування пені є 01.11.2024, також позивачем не враховано, що день оплати не рахується, а тому вірним періодом нарахування пені є з 01.11.2024 по 25.12.2024.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише з підстав порушення норм процесуального права, а саме щодо не застосування в даному випадку ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства й відповідно не передання матеріалів справи № 911/1492/24 для розгляду позовної заяви в межах справи № 911/1926/24 про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Відтак, в силу приписів ст. 269 ГПК України перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегією суддів здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що предметом договору про надання послуг № 1010-1 від 10.10.2024 було зерно кукурудзи, яка належить ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, а відповідач (Піддубний В.В.) в свою чергу був зберігачем. Одночасно, скаржник звертає увагу, що 13.05.2025 ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/1926/24 відкрито провадження про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України. Відтак, з посиланням на ч. 3 ст. 7 Кодексу з процедур банкрутства скаржник вважає, що місцевий господарський суд повинен був передати матеріали справи № 911/1492/24 для розгляду позовної заяви в межах справи № 911/1926/24 про банкрутство.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими доводами скаржника, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУзПБ Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, частиною другою статті 7 Кодексу передбачено концентрацію розгляду господарським судом у межах справи про банкрутство всіх майнових спорів за участю боржника незалежно від того, якою стороною спору він є (відповідачем чи позивачем) і це вимоги до боржника або його позови про витребування майна, відшкодування шкоди тощо.

На відміну від Закону, положеннями Кодексу не встановлено жодних винятків щодо спорів, розгляд яких концентрується в межах справи про банкрутство.

З введенням в дію Кодексу Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови ВП ВС від 15.01.2020 по справі № 607/6254/15-ц, від 28.01.2020 по справі № 50/311-б).

Таким чином, для передачі справи до суду, у провадженні якого розглядається справа про банкрутство необхідно, щоб стороною у справі був Боржник, і щоб були наявні вимоги саме до боржника.

Позовна вимога - це прохання позивача до суду. Зазвичай, воно наводиться у резолютивній (прохальній) частині позовної заяви. Позовні вимоги відповідають предмету позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові у справі № 909/243/18 від 14 вересня 2021 року зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Водночас, колегія суддів зазначає, що ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України не є відповідачем у даній справі № 911/1492/25, так як до нього не пред`явлено жодної позовної вимоги.

Єдиною позовною вимогою, яка зазначена у даній справі № 911/1492/25, є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківконтракт" до фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича про стягнення 2 841 305, 74 грн. Жодної іншої позовної вимоги у даній справі немає.

Колегією суддів враховано, що ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України також не є стороною правочину, на підставі якого позивачем заявлено позов у даній справі № 911/1492/25.

При цьому, зі змісту договору про надання послуг №1010-1 від 10.10.2024 не вбачається, що товар, який передається на зберігання належить ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Більше того, умовами договору передбачено право поклажодавця (відповідача) на переоформлення права власності зерна на третю особу, а саме відповідно до п. 5.1. договору у випадку коли поклажодавець хоче переоформити чи продати зерно третій особі (покупцю) поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи, оформлені належним чином (підписані уповноваженими особами та скріплені печатками):

- трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії товару підписаний та скріплений печатками продавця товару, покупця товару, зернового складу, де зберігається вищезазначений товар;

- лист поклажодавця на переоформлення даної партії товару на покупця товару;

- складська квитанція на зерно (або просте складське свідоцтво, подвійне складське свідоцтво)виписане на ім`я поклажодавця;

- повна оплата за послуги, нараховані та виставлені зерновим складом, відповідно до даного договору;

- присутність представників поклажодавця (продавця) та покупця з дорученням, що уповноважує кожного представника на здійснення вищевказаної операції.

У разі не надання будь-якого з вищевказаних документів нарахування за послуги продовжується до моменту отримання такого документа. День підписання трьохстороннього акту є днем переоформлення товару. Нарахування послуг закінчується календарним днем, що передував дню підписання трьохстороннього акту прийому-передачі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких документів, передбачених п. 5.1. договору.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що на підставі договору про надання послуг №1010-1 від 10.10.2024 відповідачем передано позивачу на зберігання 238 974 кг (що не заперечується скаржником), а у виконавчому провадженні № 76163107 (на яке посилається скаржник в якості доказу того, що зерно кукурудзи належить ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України) накладено арешт на зерно кукурудзи загальною вагою 475 тон 360 кг.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що зерно кукурудзи, яке є предметом договору про надання послуг № 1010-1 від 10.10.2024 належить ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у постанові від 04.11.2024 у справі № 756/3328/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду зазначив, що юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження.

Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема в постанові від 05.05.2020 у справі №161/6253/15-ц) вказувала на те, що юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції.

Провадження у справі № 911/1492/25 було відкрито 08.05.2025 за місцезнаходженням відповідача (ухвала Господарського суду Київської області від 08.05.2025).

В подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2025 у справі № 911/1926/24 відкрито провадження про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Рішення у справі № 911/1492/25 ухвалено 29.07.2025. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що сторони інформували суд першої інстанції про порушення справи про банкрутство щодо ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвала Господарського суду Київської області від 08.05.2025 у справі № 911/1492/25 про відкриття провадження була доставлена відповідачу ФОП Піддубному В.В. в його електронний кабінет 08.05.2025 о 13:34, що вбачається з довідки про доставку електронного листа.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі № 911/1492/25.

В даному аспекті слід зазначити, що частина 1 статті 14 ГПК України передбачає обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, доведення наявності у певного сторони певного статусу, який може вплинути на результати розгляду справи, в даному випадку наявності у ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України статусу боржника у порушеній щодо нього справі про банкрутство, покладено саме на учасників процесу, тоді як жодна норма законодавства не зобов`язує суд здійснювати моніторинг Єдиного реєстру судових рішень щодо кожного учасника справи на предмет перебування його в статусі боржника у справі про банкрутство.

Крім того, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).

Частиною другою статті 2 ГПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 905/813/20).

У Преамбулі Кодексу України з процедур банкрутства зазначено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже метою провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Водночас, скаржник не навів жодних доводів щодо того, яким чином вирішення справи № 911/1492/25 поза межами справи № 911/1942/25 про банкрутство зашкодить меті провадженню справі про банкрутство - задоволенню вимог кредиторів у разі визнання ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України банкрутом. Очевидно, що обставина порушення справи про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України жодним чином не порушує прав скаржника у даному спорі.

Більше того, колегія суддів звертає увагу скаржника, що у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/4455/19 зроблений правовий висновок про те, що не можна скасовувати прийняте по суті рішення з мотивів порушення порядку розгляду позовних вимог (в окремому позовному провадженні чи в межах справи про банкрутство), зосередившись лише на аналізі суб`єктного складу учасників у контексті порушення щодо них провадження у справі про банкрутство без урахування предмета заявленого позову, змісту спірних правовідносин та фактичних обставин справи. У такому разі відповідне рішення матиме ознаки видимої легітимності (дотримання ознак "форми") та не забезпечуватиме гарантування передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) права на доступ до суду і захист порушених прав (близький за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 926/358/19, від 23.02.2021 у справі № 913/567/19 (913/506/19).

Також колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи, що також впливає на права інших учасників судового процесу стосовно безперешкодного і своєчасного вирішення спору.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (частина друга статті 43 ГПК України).

При цьому наведений у частині другій статті 43 ГПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 757/61850/18-ц, від 15.07.2021 у справі № 420/698/21).

Враховуючи, що скаржник в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів, які б стосувалися суті спору, зокрема про відсутність заборгованості тощо, а зазначає лише про необхідність передачі справи № 911/1492/25 для розгляду в межах справи № 911/1926/24, що колегією суддів вище спростовано, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких підстав для скасування вірного і законного рішення суду першої інстанції у зв`язку із обставиною порушення справи про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2025 у справі №911/1492/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2025 у справі №911/1492/25 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Піддубного Володимира Володимировича.

4. Матеріали справи №911/1492/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 10.02.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко