ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/580/25

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

секретар судового засідання: Бугайов І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Служби безпеки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія

«Крок»

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 932 210,80 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Малик С. О. (в порядку самопредставництва)

від відповідача: адвокат Українець Ю. О.

І. СУТЬ СПОРУ

Стислий виклад позиції позивача

Служба безпеки України (далі - позивач) просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» (далі - відповідач) штрафні санкції у розмірі 1 932 210,80 грн, з яких: 1 242 150,56 грн пеня і штраф за прострочення поставки товару; 690 060,24 грн штраф за поставку неякісного товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки товарів за Договором про закупівлю товарів за державні кошти №19/1-129в від 05.08.2024.

Правові підстави: ст. 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України та ст. 193, 232 Господарського кодексу України.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що прострочення поставки виникло через об`єктивні фактори - дефіцит сировини, перебої з електроенергією та повітряні тривоги. Крім того, прострочення відповідача відбулося за відсутності вини останнього, оскільки позивачем товар не був прийнятий при його готовності до поставки. Щодо якості товару відповідач зазначає, що складені позивачем акти невідповідності, якими було забраковано частину партії товару з допустимими дефектами, свідчать про упереджене ставлення позивача до постачальника. Відповідач вказує, що на даний час виконує державні контракти, а відтак сплата нарахованих позивачем штрафних санкцій у розмірі 16 % від ціни договору є надмірною та може спричинити зрив виконання цих контрактів. Крім цього, зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння йому збитків у розмірі, співмірному із заявленою до стягнення сумою штрафних санкцій. З огляду на наведене відповідач просить суд застосувати положення ст. 551 Цивільного кодексу України і зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій до 10 000 грн.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

30.04.2025 до Господарського суду Житомирської області (далі - Суд) через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Служби безпеки України.

Ухвалою Суду від 02.05.2025 залишено позовну заяву без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

13.05.2025 позивач у строк, встановлений судом, на виконання вимог ухвали подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 19.05.2025 Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання призначено на 17.06.2025.

03.06.2025 через підсистему "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№7165/25).

У підготовче засідання 17.06.2025 представник від позивача не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав до суду. Позивач був належним чином повідомлений про це засідання шляхом надсилання ухвали до електронного кабінету, згідно з довідкою про доставку електронного листа, ухвала була отримана 20.05.2025 о 08:59.

Суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду відзив на позовну заяву та відклав підготовче засідання на 24.06.2025, зобов`язавши позивача надати суду пояснення та докази, які підтверджують поважні причини неявки в підготовче засідання.

20.06.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав на виконання вимог ухвали від 17.06.2025 пояснення (вх.№7930/25).

24.06.2025 Суд відклав підготовче засідання на 05.08.2025.

У період з 05.07.25 по 25.07.25 головуючий суддя перебувала у щорічній відпустці.

04.08.2025 через підсистему "Електронний суд" відповідач подав клопотання (вх.№9836) про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката.

У підготовчому засіданні 05.08.2025 Суд за власною ініціативою відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжив підготовче провадження на тридцять днів для належної підготовки справи для розгляду по суті та відклав підготовче засідання на 02.09.2025, зобов`язавши відповідача надати суду докази, які підтверджують поважні причини неявки.

12.08.2025 через підсистему "Електронний суд" відповідач на виконання вимог ухвали від 05.08.2025 подав клопотання (вх.№10165), до якого долучено документи на підтвердження поважності причин неявки представника відповідача в підготовче засідання 05.08.2025.

01.09.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№10895/25) про відкладення у зв`язку із перебуванням його у відпустці.

Підготовче засідання, яке призначено на 02.09.2025 о 12:00, не відбулось у зв`язку з тим, що цього дня у проміжок часу з 10:21 до 12:36 у Житомирській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою від 02.09.2025 Суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 18.09.2025.

10.09.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав заяву (вх.11344), в якій викладено міркування щодо доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою від 18.09.2025 Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.10.2025.

У судовому засіданні 16.10.2025 Суд заслухав вступне слово позивача і відповідача та на стадії дослідження доказів оголосив перерву до 28.10.2025.

28.10.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав додаткові пояснення (вх.№ 13730/25).

У судовому засіданні 28.10.2025 Суд на підставі усного клопотання представника відповідача відклав розгляд справи на 13.11.2025.

06.11.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача подав додаткові пояснення у справі (вх.№ 14177).

У судовому засіданні 13.11.2025 Суд на підставі усного клопотання представника позивача відклав розгляд справи на 09.12.2025.

02.12.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав додаткові пояснення у справі (вх.№ 15516 від 03.12.2025).

09.12.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав клопотання (вх.№ 15809) про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

У судове засідання 09.12.2025 не прибули представники позивача та відповідача. Представник відповідача не повідомив про причини неявки та не направив на адресу суду жодних заяв чи клопотань. Відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання шляхом підписання розписки про наступне судове засідання.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України.

Ухвалою Суду від 09.12.2025 відкладено судове засідання на 16.12.2025.

У судовому засіданні 16.12.2025 позивач подав лист, який долучено до матеріалів справи, Суд дослідив наявні в матеріалах справи докази та завершив з`ясування обставин та перевірки їх доказами. З метою належної підготовки учасників справи до судових дебатів Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 15.01.2026.

У судовому засіданні 15.01.2026 учасники справи виступили у судових дебатах із заключним словом. Після судових дебатів Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його проголошення на 22.01.2026.

У судове засідання 22.01.2025 на проголошення судового рішення учасники справи не з`явились, а відтак фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

У цій справі судовий розгляд здійснено упродовж розумного строку відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункту 10 частини третьої статті 2 ГПК України. Суд вчиняв процесуальні дії без невиправданих зволікань, забезпечуючи реалізацію сторонами процесуальних прав і ефективний судовий захист, у зв`язку з чим перевищення строку, визначеного статтею 195 ГПК України, за обставин цієї справи є об`єктивно зумовленим та не призвело до порушення права сторін на справедливий суд.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників справи, Суд установив такі фактичні обставини.

05 серпня 2024 року між Службою безпеки України (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок" (Продавець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 19/1-129в (далі-Договір) на таких умовах:

Продавець зобов`язується у терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупцю взуття різне, крім спортивного та захисного, код ДК 021:2015 - 18810000-0 (Черевики з високими берцями зимові) (далі - Товар), в кількості (асортименті) та по ціні, відповідно до Специфікації (Додаток 1) та Технічної специфікації (Додаток 2), а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору).

Продавець зобов`язується поставити (передати) та відвантажити Покупцю Товар, якість, комплектність і кількість якого має відповідати вимогам Специфікації та Технічної специфікації, нормативно-технічної документації, яка діє на території України, технологічним регламентам заводу/фірми виробника (сертифікату виробника), стандартам якості (сертифікатам якості/відповідності, декларації про відповідність, технічним вимогам), висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи та іншій документації, що встановлює вимоги до якості Товару такого типу (п.2.1 Договору).

Товар постачається (передається) та відвантажується Продавцем в упаковці та з маркуванням заводу/фірми виробника, повинен бути новим та таким, що не був у використанні. Продавець гарантує якість та комплектність Товару, яка встановлена вимогами до Товару такого типу, а також наявність документації, яка її підтверджує та надається заводом/фірмою виробником (п.2.2 Договору).

Ціна цього Договору згідно з Специфікацією становить: 12 438 259,50 грн, у тому числі ПДВ 2 073 043,25 грн (п.3.1 Договору).

Строк (термін) поставки (передачі) Продавцем Товару Покупцю: до 17.12.2024 року (п.5.1 Договору).

Поставка (передача) та відвантаження Продавцем Товару Покупцю здійснюється згідно із Специфікацією (Додаток 1) та Технічної специфікації (Додаток 2). Поставка (передача) Продавцем Товару Покупцю може здійснюватися окремими партіями. Партією Товару вважається кількість Товару, яка вказана в рахунках-фактурах та видаткових накладних, наданих Продавцем на підставі письмового замовлення Покупця, в якому також Покупцем зазначається розмірний ряд для виготовлення Товару (п.5.2 Договору).

Письмове замовлення надсилається Покупцем електронною поштою або факсом, з наступним надсиланням поштою. В будь-якому разі письмове замовлення Покупця вважається отриманим Продавцем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту надсилання поштою (п.5.3 Договору).

Продавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати укладання сторонами Договору надати на затвердження Покупцю зразки Товару у кількості 2 (двох) одиниць (далі - робочі зразки Товару), які перевірені у випробувальній лабораторії на відповідність вимогам Технічних специфікацій та Технічних умов, які вказані в Додатку 2 (Технічна специфікація). Робочі зразки Товару повинні бути з ярликами, належним чином упаковані та мати товарний вигляд (п.5.4 Договору).

Строк проведення Покупцем перевірки робочих зразків та документів до них становить З (три) робочих дні з дня їх отримання від Продавця (п.5.4.4 Договору).

У разі якщо за результатами перевірки виявлено невідповідність робочих зразків Товару вимогам Технічних специфікацій та Технічних умов, Покупець складає протокол невідповідності робочих зразків з переліком зауважень до них. Робочі зразки не затверджуються Покупцем та повертаються Продавцю для доопрацювання. Після усунення Продавцем зауважень, робочі зразки подаються для затвердження повторно (п.5.4.7 Договору).

Строк проведення повторної перевірки робочих зразків Товару Покупцем складає 3 (три) робочих дні з дня їх отримання від Продавця (п.5.4.8 Договору).

Про готовність передачі Товару (його окремої партії) (після затвердження робочих зразків Товару) Продавець зобов`язаний повідомити Покупця за телефоном або факсом, з наступним надсиланням поштою (електронною поштою за адресою: ) (п.5.5 Договору).

Товар не може бути поставлений (переданий) Продавцем та прийнятий Покупцем раніше ніж робочі зразки Товару будуть затвердженні Покупцем відповідно до умов Договору (п.5.6 Договору).

Поставка (передача) та відвантаження (розгрузка) Товару Продавцем здійснюється силами, засобами, транспортом Продавця та за рахунок Продавця на адресу Покупця: Україна, м. Київ (адреса повідомляється Покупцем після отримання від Продавця повідомлення про готовність поставки Товару). Усі витрати, пов`язані із доставкою Товару зі складу Продавця на склад Покупця, виконуються за рахунок Продавця (п.5.7 Договору).

Під час приймання-передачі Товару сторони зобов`язані належним чином перевірити в повному обсязі кількість, комплектність і якість (пакування, маркування, зовнішній вигляд, конструкцію, лінійні виміри) Товару на відповідність вимогам Технічних умов, Технічних специфікацій та затвердженим робочим зразкам Товару, а також належним чином оформити і підписати усі необхідні товаросупровідні документи, що засвідчують факт приймання-передачі Товару (видаткові накладні тощо) (п.5.8 Договору).

Покупець не підписує документи, зазначені у п. 5.8 Договору, у разі виявлення факту поставки (передачі) Продавцем неякісного (дефектного/бракованого, некомплектного, некількісного) Товару (його частини), такого, що не відповідає умовам п.п.2.1-2.2 Договору та/або вимогам, наведених у Додатках 1, 2, у такому разі складається Акт усунення недоліків Товару (його частини), який підписують представники сторін (п.5.9 Договору).

Товар вважається поставленим (переданим) Продавцем та прийнятим Покупцем по кількості відповідно до видаткової накладної. Сторонами погоджено, що Товар вважається прийнятим по якості у разі його відповідності нормативно-технічній документації, визначеної в Додатку 2 (п.5.11 Договору).

У разі постачання (передачі) Продавцем Покупцю неякісного Товару (дефектного/бракованого, некомплектного, некількісного), такого, що не відповідає умовам п.п. 2.1- 2.2 Договору та/або вимогам, наведених у Додатках 1, 2 до Договору, виявленого Покупцем (сторонами) під час його прийому-передачі, Продавець сплачує штраф, передбачений п. 8.2 Договору та забезпечує його заміну новим якісним (комплектним, кількісним), відповідним до умов п.п. 2.1-2.2 Договору та/або вимогам, наведених у Додатках 1, 2 до Договору Товаром, за власний рахунок (силами, засобами та транспортом) протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання Продавцем від Покупця оформленого (складеного) і підписаного сторонами Акта усунення недоліків (невідповідності) Товару (його частини) (п.5.17 Договору).

Покупець має право одностороннього (односторонньо дострокового) розірвання Договору у разі невиконання (неналежного виконання) Продавцем своїх зобов`язань за Договором, повідомивши про це Продавця у письмовій формі за 7 (сім) днів до дати розірвання Договору. Договір вважається розірваним (втрачає чинність) на 8 (восьмий) день з дня надсилання вказаного письмового повідомлення. Покупець не відшкодовує витрати та/або збитки Продавцю у разі розірвання Договору з причин невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за Договором Продавцем (п. 7.2.1 Договору).

Продавець зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) Товару у строки встановлені Договором (п. 7.3.1 Договору).

У разі поставки (передачі) Продавцем Покупцю неякісного (дефектного/бракованого, некомплектного, некількісного), такого, що не відповідає умовам п.п. 2.1-2.2 Договору та/або вимогам, наведеним у Додатках 1, 2 Товару, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 20% вартості такого Товару та за власний рахунок (силами, засобами та транспортом) здійснює заміну на аналогічний Товар належної якості, комплектності, кількості, відповідності до умов п.п. 2.1-2.2 Договору та/або вимог, наведених у Додатках 1,2 Товаром, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання від Покупця Акта усунення недоліків (невідповідності) Товару (його частини) (п. 8.2 Договору).

За порушення строків виконання зобов`язання Продавець сплачує Покупцю пеню, у розмірі 0,1% вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 8.3 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами та діє в межах строку дії правового режиму воєнного стану в Україні, але в будь-якому разі до 25.12.2024, а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором, щодо взаєморозрахунків, виконання Продавцем гарантійних зобов`язань та в інших визначених Договором випадках - є обов`язковим до виконання в повному обсязі (п. 12.1 Договору).

Цей Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

05.08.2024 сторони підписали Додаткову угоду №1 до Договору, у якій сторони погодились викласти пункт 3.1 Договору в наступній редакції, зокрема:

"Ціна цього Договору згідно з Специфікацією (додаток 1) становить: 12 438 000,00 грн, у тому числі ПДВ 2 073 000,00 грн."

Також, пунктом 2 цієї Угоди, сторони погодились викласти Додаток 1 до Договору у новій редакції.

Специфікацією (додаток № 1 до Договору) сторони погодили:

1) найменування товару - Черевики з високими берцями зимові;

2) кількість - 5000 пар;

3) ціна за одиницю з ПДВ - 2487,60 грн;

4) загальна вартість з урахуванням усіх податків та зборів в т.ч. ПДВ - 12 438 000,00 грн.

У технічній специфікації (додаток №2 до Договору) визначено: черевики з високими берцями зимові виготовляються відповідно до технічної специфікації Міністерства оборони України "Черевики з високими берцями зимові" ТСА01XJ.14755-362:2022(01).

Предмет виготовляється в оливковому кольорі за технологією виробництва взуття литтєвого методу кріплення підошви.

07.08.2024 відповідач надав позивачу робочі зразки.

09.08.2024 позивач відповідно до п. 5.4.7 Договору склав протокол невідповідності робочих зразків з переліком зауважень до них.

Робочі зразки згідно із супровідним листом від 12.08.2024 та реєстром повернення робочих зразків були повернуті відповідачу для доопрацювання.

Повторні зразки були надані відповідачем 13.11.2024 та затверджені позивачем 14.11.2024, про що складено відповідний протокол.

14.11.2024 позивач листом №19/1-6191вс повідомив відповідача розміри для виготовлення черевиків.

Згідно з видатковою накладною №319 від 17.12.2024 відповідач здійснив поставку товару - Черевики з високими берцями зимові у кількості 2000 пар на суму 4 975 200,00 грн. За актом приймання-передачі покупець прийняв 772 пари на суму 1 920 427,20 грн.

18.12.2024 сторони склали та підписали акт №1 про невідповідність товару, яким зафіксовано дефекти (заломи та потертості шкіри в місцях кріплення підошви, потертості верхнього краю носкової та задникової частини підошви в місцях її кріплення, раковини) у 1228 пар на суму 3 054 772,80 грн та погоджено повернення неякісного товару продавцю і його заміну на товар належної якості відповідно до умов та у терміни визначені Договором, але не пізніше закінчення строку його дії.

Відповідно до видаткової накладної №327 від 25.12.2024 відповідач поставив 230 пар на суму 572 148,00 грн. Позивач прийняв 71 пару на суму 176 619,60 грн.

27.12.2024 сторони склали та підписали акт №2 про невідповідність, яким зафіксовано дефекти у 159 пар на суму 395 528,40 грн та погоджено їх повернення і заміну.

Отже, за поставками у грудні 2024 року покупцем прийнято товар у загальній кількості 843 пари на суму 2 097 046,80 грн.

Таким чином, покупцем прийнято товар у загальній кількості 843 пари на суму 2 097 046,80 грн, а саме відповідно до видаткової накладної №319 від 17.12.2024 прийнято товар у кількості 772 пар на суму 1 920 427,20 грн та видаткової накладної від №327 від 25.12.2024 прийнято товар у кількості 71 пара на суму 176 619,60 грн.

Відповідач звернувся до позивача з листом № 26/12/24 від 26.12.2024 з проханням розглянути питання щодо укладення додаткової угоди до Договору, якою передбачити зменшення обсягу поставки на 3000 пар без застосування штрафних санкцій, або перенесення строку поставки до 30.01.2025, посилаючись на істотну зміну обставин.

Листом №23 від 09.01.2025 відповідач, відповідно до умов Договору, повідомив позивача про заплановане відвантаження продукції на 10.01.2025.

Відповідач звернувся до позивача з листом №13/01/25 від 13.01.2025 для надання роз`яснень щодо можливості виконання зобов`язань з постачання товару за Договором з огляду на те, що листом №23 від 09.01.2025 повідомляв про готовність до поставки товару, однак відповіді не отримав.

Листами №23/01/25 від 23.01.2025, №30/01/25 від 30.01.2025 відповідач проінформував позивача про готовність товару до поставки та просив повідомити про спосіб виконання зобов`язань за договором.

Позивач у відповідь на листи відповідача листами № 19/1/4/1-175 від 06.02.2025, 13.02.2025 повідомив, що з урахуванням затвердженого бюджетного асигнування на 2025 рік з посиланням на ч. 3 ст. 612 ЦК України відмовляються від укладання додаткової угоди та продовження виконання зобов`язань за Договором.

Позивач листом №19/18-204 від 12.02.2025 направив відповідачу претензію щодо прострочення поставки товару на суму 1 242 150,56 грн станом на 05.02.2025, що складає 50 днів, та вимагав сплатити у місячний строк штрафні санкції у розмірі 1 932 210,80 грн згідно з наданим розрахунком.

У відповідь на зазначену претензію відповідач направив позивачу лист №10/03/25 від 10.03.2025, у якому вказав, що листами №23 від 09.01.2025, №13/01/25 від 13.01.2025 та №23/01/25 від 23.01.2025 повідомляв позивача про готовність товару за договором поставки. Також відповідач зазначив, що 10.01.2025 з метою виконання договірних зобов`язань ним було направлено автотранспорт із партією товару, однак, за твердженням відповідача, автомобіль на територію покупця пропущений не був, у зв`язку з чим поставка не відбулась. Посилаючись на п. 7.1.2 Договору (обов`язок покупця приймати поставлений товар згідно з видатковими накладними), відповідач повідомив, що прострочення поставки відбулося не з його вини, а тому нарахування пені 0,1% вартості товару та штрафу 7% вважає безпідставним. Крім того, відповідач висловив заперечення щодо нарахування штрафу за поставку неякісного товару, пославшись на п. 3.3.3 ТСА01XJ.14755-362:2022(01), який передбачає, що допускається відхилення тону кольору, яке суттєво не впливає на загальну кольорову гаму; не значні розводи кольору на підошві, які значно не впливають на загальну кольорову гаму предмета; незначні виливи поліуретану всередину взуття, при умові, що вони в плоскому вигляді не спричиняють дискомфорт під час носіння взуття. Відповідач зазначив, що у зв`язку з цим застосування штрафу на підставі п. 8.2 Договору вважає необґрунтованим.

ІV. МОТИВИ СУДУ

З огляду на встановлені фактичні обставини та доводи сторін, суд переходить до правової кваліфікації спірних відносин і визначення норм права, що підлягають застосуванню.

Суд виходить з того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного господарського договору, який за своєю правовою природою є договором поставки у розумінні статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України.

Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст прав та обов`язків учасників господарських відносин за договором поставки полягає в тому, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Статтею 687 ЦК України встановлено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виконано належним чином відповідно до закону, умов договору та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Приписами статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Правило, викладене у частині третій статті 612 ЦК України, конкретизовано приписами статті 615 ЦК України, за змістом яких у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, внаслідок чого відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з положеннями статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Суд враховує, що станом на час розгляду справі Господарський кодексу України втратив чинність з 28.08.2025 у зв`язку з введенням в дію Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб". Разом із тим, на час виникнення спірних правовідносин Господарський кодекс України був чинним, а відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За змістом частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Положеннями статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 3,4 ст. 13 ГПК України).

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 76-79, 86 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позову, господарський суд виходить з таких міркувань.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафних санкцій за прострочення поставки

У цій справі позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача штрафні санкції за прострочення поставки товару, а саме:

- пеню у розмірі 0,1% від вартості простроченого товару на суму 10 517 572,80 грн за період 18.12.2024- 24.12.2024 у розмірі 73 622,99 грн та від вартості простроченого товару на суму 10 340 953,20 грн за період 25.12.2024- 05.02.2025 у розмірі 444 660,85 грн;

- штраф у розмірі 7% від вартості простроченого товару 10 340 953,20 грн за період 18.12.2024- 17.01.2025 у сумі 723 866,72 грн.

Оцінюючи доводи позивача та заперечення відповідача щодо прострочення поставки та заявлених пені/штрафу, суд виходить із встановлених фактичних обставин виконання договору.

Судом установлено, що між сторонами укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 19/1-129в від 05.08.2024, за умовами якого відповідач (Продавець) зобов`язався поставити позивачу (Покупцю) товар у строк до 17.12.2024 (п. 5.1 Договору). Зміна строку поставки відповідно до п. 13.3 Договору можлива лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди, при цьому відповідне питання має вирішуватися сторонами не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення визначеного договором строку.

Згідно з п. 5.6 Договору товар не може бути поставлений та прийнятий раніше, ніж робочі зразки товару будуть затверджені покупцем. З матеріалів справи вбачається, що робочі зразки затверджені Покупцем 14.11.2024, про що складено відповідний протокол, і цього ж дня направлено замовлення покупця з розмірами для виготовлення черевиків у кількості 5000 пар.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за видатковою накладною №319 від 17.12.2024 здійснив поставку товару у кількості 2000 пар на суму 4 975 200,00 грн, однак позивач прийняв лише 772 пари на суму 1 920 427,20 грн, а решта товару була повернута як така, що не відповідає вимогам Договору, що підтверджується Актом №1 про невідповідність товару від 18.12.2024, підписаним представниками обох сторін.

Отже, станом на 18.12.2024 (перший день прострочення після спливу строку поставки) вартість непоставленого товару складає 10 517 572,80 грн (12 438 000,00 грн - 1 920 427,20 грн).

Також відповідач за видатковою накладною №327 від 25.12.2024 здійснив поставку товару у кількості 230 пар на суму 572 148,00 грн, однак позивач прийняв лише 71 пару на суму 176 619,60 грн, а інша частина була повернута як неякісна, що підтверджується Актом №2 про невідповідність товару від 27.12.2024, підписаним сторонами.

Відтак станом на 25.12.2024 вартість непоставленого товару складає 10 340 953,20 грн (10 517 572,80 грн - 176 619,60 грн).

Оскільки поставка у погодженому обсязі до 17.12.2024 відповідачем належним чином не здійснена, відповідач з 18.12.2024 вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 ЦК України.

Суд констатує, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, був обізнаний із визначеними строками поставки товару, а також погодився з відповідальністю за їх порушення, передбаченою п. 8.3 Договору.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність його вини у простроченні поставки, оскільки встановлений договором строк поставки відповідачем належно не дотримано, а лист від 26.12.2024 з пропозицією зміни умов договору надіслано після спливу строку поставки (17.12.2024), що само по собі не змінює строку виконання зобов`язання та не усуває допущене прострочення.

Посилання відповідача на дефіцит сировини, перебої з електропостачанням та повітряні тривоги не підтверджують підстав звільнення від відповідальності за статтею 617 ЦК України, оскільки відповідачем не доведено, що порушення зобов`язання настало внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому стаття 617 ЦК України прямо передбачає, що не вважаються випадком, зокрема, недодержання обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Крім того, Договір укладено під час дії воєнного стану, отже відповідач, погоджуючи строк поставки, мав враховувати притаманні таким умовам ризики (зокрема тривалі повітряні тривоги та можливі перебої з електропостачанням).

Також під час розгляду справи не знайшли підтвердження доводи відповідача про прострочення кредитора. Для застосування частини першої статті 613 ЦК України відповідач повинен довести сукупність умов: що ним запропоновано належне виконання у спосіб і порядку, погодженому договором; що кредитор відмовився прийняти належне виконання або не вчинив необхідних дій, без яких прийняття є неможливим; і що саме поведінка кредитора спричинила неможливість виконання.

Як встановлено судом, Договором передбачено, що поставка (передача) товару та його приймання покупцем не можуть відбутися раніше затвердження робочих зразків товару покупцем (п. 5.6 Договору), після затвердження робочих зразків Продавець зобов`язаний повідомити Покупця про готовність передачі Товару (телефоном/факсом із подальшим надсиланням поштою/електронною поштою на на адресу, визначену Договором, а адреса поставки повідомляється Покупцем після отримання такого повідомлення (пункти 5.5, 5.7 Договору).

Отже, Договором визначено, що належне виконання зобов`язання з поставки передбачає дотримання узгодженої сторонами процедури взаємного повідомлення та організації приймання, зокрема отримання Покупцем повідомлення Продавця про готовність поставки як передумови для повідомлення адреси доставки, а вже після цього продавець вчиняє дії з фактичної доставки товару.

Надані відповідачем листи від 09.01.2025, 13.01.2025, 23.01.2025, 30.01.2025, що направлені засобами поштового зв`язку, самі по собі підтверджують факт звернення до покупця, однак не є достатніми для висновку про прострочення кредитора.

Крім того, відповідач стверджує, що 10.01.2025 з метою виконання взятих на себе зобов`язань було відправлено автотранспорт із партією товару згідно договору, на підтвердження чого надав суду:

- Договір-замовлення про надання транспортно - експедиційних послуг від 10.01.2025, який укладений між ТОВ Українська промислова компанія "Крок" (замовник) та ФОП Дзюба М. Г. (виконавець) за маршрутом перевезення: м. Житомир - м. Київ - м. Житомир; місце, дата і час завантаження - 10.01.2025, м. Житомир, вул. Героїв Пожежних, 122; місце, дата і час розвантаження - 10.01.2025, м. Київ, вул. Фастівська, 8А;

- Товарно-транспортну накладну № Р1 від 10.01.2025, в якій зазначено відомості про вантаж: черевики в кількості 815 пар на суму 2 027 394 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №148 від 13.01.2025 про те, що перевізником проведене перевезення вантажу автомобільним транспортом;

- Платіжну інструкцію № 3668 від 24.01.2025 на суму 7 000,00 грн (оплата за транспортні послуги згідно рахунку №148 від 13.01.2025).

Оцінюючи ці докази, суд зазначає, що зазначені документи підтверджують лише організацію перевезення товару відповідачем, однак саме по собі відправлення автотранспорту не спростовує факту прострочення боржника, оскільки строк поставки за Договором сплив 17.12.2024. А також не доводить прострочення кредитора, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивач отримав повідомлення про готовність поставки у порядку п. 5.5 Договору та повідомив адресу поставки в м. Києві відповідно до п. 5.7 Договору. Вказана у ТТН адреса розвантаження не підтверджена як погоджена/повідомлена покупцем, а також відсутні докази фактичної відмови позивача від прийняття належного виконання.

За таких обставин відповідач не довів, що прострочення виконання зумовлене простроченням кредитора (ч. 4 ст. 612, ст. 613 ЦК України).

Судом установлено, що позивач листами від 06.02.2025 та 13.02.2025 повідомив відповідача про відмову від укладення додаткової угоди та продовження виконання зобов`язань за Договором, посилаючись на ч. 3 ст. 612 ЦК України. Суд оцінює ці листи як реалізацію права кредитора у зв`язку з тим, що внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора. Разом з тим, така відмова не звільняє відповідача від відповідальності за порушення строків поставки, допущене до моменту заявленої відмови.

Відтак Суд дійшов висновку, що наявні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за прострочення поставки в період з 18.12.2024 по 06.02.2025.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені та штрафу на відповідність умовам п. 8.3 Договору (0,1% за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково 7% вартості простроченого товару), а також з урахуванням установленої судом вартості простроченого товару у відповідні періоди, Суд вважає його обґрунтованим.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафу за поставку неякісного товару

У цій справі позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% за поставку неякісного товару, а саме:

- за актом № 1 про невідповідність товару від 18.12.2024 від суми поставки неякісного товару 3 054 772,80 грн, що становить 610 954,56 грн;

- за актом № 2 про невідповідність товару від 27.12.2024 від суми поставки неякісного товару 395 528,40 грн, що становить 79 105,68 грн.

Вирішуючи ці вимоги, суд виходить з того, що за умовами Договору відповідач зобов`язаний поставити Покупцю товар, якість якого відповідають Специфікації та Технічній специфікації, а також нормативно-технічній документації та вимогам до товару такого типу (пп. 2.1- 2.2 Договору). Під час приймання-передачі сторони зобов`язані перевірити якість товару на відповідність вимогам Технічних умов, Технічних специфікацій та затвердженим робочим зразкам товару, а також належним чином оформити і підписати усі необхідні товаросупровідні документи, що засвідчують факт приймання-передачі Товару (п. 5.8 Договору), а у разі виявлення факту поставки неякісного (дефектного/бракованого) товару Покупець не підписує документи про приймання, натомість складається акт усунення недоліків товару, який підписується представниками сторін (п. 5.9 Договору). У разі постачання неякісного товару (дефектного/бракованого), виявленого під час приймання, Продавець сплачує штраф у розмірі 20% вартості такого товару та зобов`язаний здійснити його заміну протягом 10 робочих днів з дня підписання акта усунення недоліків (пп. 5.17, 8.2 Договору).

Суд установив, що 18.12.2024 сторони склали та підписали акт №1 про невідповідність товару, яким зафіксовано дефекти (заломи та потертості шкіри в місцях кріплення підошви, потертості верхнього краю носкової та задникової частини підошви в місцях її кріплення, раковини) у 1228 пар взуття на суму 3 054 772,80 грн та погоджено повернення цього товару Продавцю і його заміну. А також 27.12.2024 сторонами складено та підписано акт №2 про невідповідність, яким зафіксовано дефекти у 159 пар на суму 395 528,40 грн та погоджено їх повернення і заміну. Вказані акти складені під час приймання-передачі товару, підписані уповноваженими представниками сторін, містять конкретні зауваження щодо якості товару та конкретизацію кількості неякісного товару, його вартості, а тому є належними і допустимими доказами факту поставки товару, що не відповідав погодженим сторонами вимогам якості, а також вартості такого товару.

Заперечення відповідача щодо необґрунтованості штрафу з посиланням на п. 3.3.3 ТСА01XJ.14755-362:2022(01) суд оцінює критично з огляду на таке.

По-перше, сам факт складання і підписання сторонами актів №1 та №2 свідчить про документальне фіксування невідповідності товару вимогам Договору та затвердженому робочому зразку під час приймання та погодження сторонами повернення і заміни відповідних партій товару. При цьому відповідач не довів належними доказами, що зафіксовані актами дефекти за своїм характером та ступенем належать до допустимих відхилень та що такі дефекти відповідають саме тим виняткам, на які він посилається.

По-друге, штраф за п. 8.2 Договору пов`язаний із самим фактом постачання товару, який під час приймання виявлено як неякісний (такий, що не відповідає вимогам пп. 2.1- 2.2 Договору та/або вимогам Додатків 1- 2) і щодо якого сторонами оформлено акт невідповідності. При цьому зі змісту актів слідує, що відповідач визнав необхідність заміни відповідної частини товару на новий товар належної якості відповідно до умов та у терміни визначені договором.

По-третє, відповідач не надав суду висновків експертизи, актів незалежного контролю якості або інших належних доказів, які б підтверджували, що зафіксовані дефекти не можуть бути підставою для віднесення товару до неякісного.

Крім того, посилання відповідача на "упереджене ставлення" позивача є оціночними судженнями відповідача, які не підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд також враховує, що кожна сторона несе ризик наслідків невчинення процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України), а обов`язок доведення заперечень покладається на відповідача (ст. 74 ГПК України).

За таких обставин суд доходить висновку, що поставка відповідачем неякісного товару та його вартість підтверджені актами №1 від 18.12.2024 і №2 від 27.12.2024, а відтак наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 8.2 Договору, у вигляді штрафу у розмірі 20% вартості неякісного товару.

Суд перевірив розрахунок штрафу та встановив, що він є арифметично правильним і обґрунтованим, у загальному розмірі 690 060,24 грн, у тому числі: за актом №1 - 610 954,56 грн (20% від 3 054 772,80 грн), за актом №2 - 79 105,68 грн (20% від 395 528,40 грн).

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій

Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій за прострочення поставки, посилаючись, зокрема, на те, що товариство виконує державні контракти для потреб сектору безпеки і оборони; стягнення санкцій у заявленому розмірі, на думку відповідача, може негативно вплинути на виконання таких контрактів. Водночас відповідач зазначає, що сума нарахованої неустойки є значною порівняно із ціною договору, а позивач не подав доказів понесених збитків.

Вирішуючи це клопотання, суд виходить з такого.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав: якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання судом оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Відтак зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, подібні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 вересня 2023 року у справі № 913/228/22, від 27 березня 2024 року у справі № 912/940/23, від 27 липня 2024 року у справі № 916/4158/23, від 24 вересня 2024 року у справі № 915/1037/23 та інших.

Верховний Суд зазначає про те, що положення статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що і підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Оцінивши доводи сторін і докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які у даній справі обумовлюють можливість зменшення штрафних санкцій саме за прострочення поставки, з огляду на таке.

1) Частковий ступінь виконання та вжиття заходів до виконання зобов`язання. Відповідач здійснював поставку товару окремими партіями та вчиняв дії, спрямовані на виконання основного зобов`язання, хоча й не забезпечив його належного виконання у погоджений строк.

2) Особливості процедури виконання договору, зокрема те, що згідно з п. 5.6 Договору фактична поставка/приймання товару неможливі до затвердження робочих зразків, які затверджені 14.11.2024, і цього ж дня покупцем направлено розмірний ряд для виготовлення 5000 пар черевиків, що об`єктивно зумовлювало виконання зобов`язання та організації виробництва у відносно стислий проміжок часу до 17.12.2024;

3) Поведінка сторін після спливу строку поставки. Відповідач неодноразово повідомляв про готовність до поставки товару та порушував питання подальшого виконання (листи від 09.01.2025, 13.01.2025, 23.01.2025, 30.01.2025), тоді як позивач повідомив про втрату інтересу та відмову від прийняття виконання лише 06.02.2025, що суд оцінює як істотну обставину для визначення співмірності санкцій наслідкам порушення, за умови, що ця обставина не усуває факту прострочення та не звільняє відповідача від відповідальності.

4) Відсутність доказів збитків, співмірних заявленому розміру неустойки. Матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків, співмірних заявленому розміру штрафних санкцій за прострочення, що суд враховує при оцінці пропорційності відповідальності наслідкам порушення.

5) Відповідач навів обставини щодо виконання ним державних контрактів для потреб сектору безпеки і оборони. Суд оцінює ці обставини як такі, що мають істотне значення при визначенні співмірності санкцій, оскільки стягнення надмірного розміру неустойки може вплинути на можливість належного виконання відповідачем інших важливих зобов`язань, у тому числі за рахунок власних коштів. Разом із тим зазначені обставини самі по собі не усувають факту порушення строку та не є підставою для повного звільнення відповідача від відповідальності у цій справі.

Водночас суд враховує, що відповідач не ініціював зміну строку поставки у порядку, визначеному п. 13.3 Договору, а зменшення неустойки застосовується судом як виключний засіб досягнення співмірності відповідальності наслідкам порушення.

З огляду на наведені обставини у їх сукупності, виходячи із засад справедливості, добросовісності та пропорційності, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення штрафні санкції за прострочення поставки у розмірі 1 242 150,56 грн є надмірними порівняно з наслідками порушення та підлягають зменшенню.

Визначаючи конкретний розмір зменшення, суд виходить з того, що неустойка має стимулювальну та компенсаційну, а не каральну природу, і її застосування не повинно перетворюватися на засіб надмірного тиску на боржника, водночас не допускаючи фактичного уникнення відповідальності за допущене порушення.

Суд констатує про те, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а відтак Суд вирішує це питання з урахуванням конкретних обставин справи й керуючись статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому Суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22, про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22, висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

З урахуванням наведеного суд вважає обґрунтованим зменшити штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання на 60%, тобто до 496 860,22 грн, що забезпечує справедливий баланс інтересів сторін та не нівелює відповідальності відповідача за допущене прострочення та зберігає стимулювальну функцію неустойки.

Суд окремо зауважує, що зменшення розміру неустойки у цьому випадку застосоване виключно до штрафних санкцій, нарахованих за прострочення поставки відповідно до пункту 8.3 Договору. Натомість підстав для зменшення штрафу, заявленого позивачем у зв`язку з поставкою товару неналежної якості, судом не встановлено, а відповідач не навів та не довів виняткових обставин, які б у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України обґрунтовували зменшення саме цієї санкції.

V. Висновки Суду

Розглянувши справу із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання - 496 860,22 грн та штраф за поставку неякісного товару - 690 060,24 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 745 290,34 грн слід відмовити з огляду на зменшення судом їх розміру.

VІ. Судові витрати

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів, та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч. 9 ст. 129 ГПК України унормовано, що у випадку, зокрема, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням зазначених положень, оскільки позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору за подання цього позову підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 23 186,53 грн.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 28 983,16 грн, тобто судовий збір внесений у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведене, суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у сумі 5 796,63 грн у зв`язку із сплатою судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Служби безпеки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» на користь Служби безпеки України:

- 496 860,22 грн (чотириста дев`яносто шість тисяч вісімсот шістдесят гривень 22 копійки) - штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання;

- 690 060,24 грн (шістсот дев`яносто тисяч шістдесят гривень 24 копійки) - штраф за поставку неякісного товару;

- 23 186,53 грн (двадцять три тисячі сто вісімдесят шість гривень 53 копійки) - судові витрати зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 745 290,34 грн за прострочення виконання зобов`язання.

Позивач: Служба безпеки України (; вул. Володимирська, буд. 33, м. Київ, Київська обл, 01034)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» (; вул. Героїв Пожежних, буд. 122, м. Житомир, Житомирська обл., 10006)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити це рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Після набрання рішення законної сили наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Повне рішення складено 05.02.2026

Суддя С. НЕСТЕРЧУК