ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/15948/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто" - Дяченко О.В. (дов. від 19.12.2025 № б/н),

відповідача-1 - приватного акціонерного товариства "Укрпромтеплиця" - адвоката Волкової М.Ю. (ордер АІ № 2105358 від 22.01.2026),

відповідача-2 - приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" - не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто" (далі - ТОВ "Ассісто")

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 (головуючий суддя Алданова С.О., судді: Євсіков О.О. і Корсак В.А.)

у справі № 910/15948/24

за позовом ТОВ "Ассісто"

до: 1) приватного акціонерного товариства "Укрпромтеплиця" (далі - далі - ПАТ "Укрпромтеплиця");

2) приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі - ПАТ "Київміськбуд")

про стягнення коштів.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент Фонд" (далі - АТ "Аргумент Фонд"; ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 здійснено заміну позивача у справі, а саме: АТ "Аргумент Фонд" на його правонаступника - ТОВ "Ассісто") звернулося до суду з позовом до ПАТ "Укрпромтеплиця" та ПАТ "Київміськбуд" про солідарне стягнення з відповідачів збитків у розмірі 4 000 000 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він є новим кредитором на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги, а відтак має право вимоги до відповідача-1 щодо його майна забезпеченого іпотекою та яке спільними діями з відповідачем-2 незаконно знищено. Зазначені обставини призвели до неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки, що спричинило збитки позивачу, частину з яких він просить стягнути у межах цього спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 (суддя Пукас А.Ю.) позов задоволено.

Суд першої інстанції виснував правомірність та доведеність заявлених позивачем вимог про стягнення шкоди, яка не виходить за межі невиконаного основного зобов`язання за кредитним договором та заподіяна спільними діями відповідачів у зв`язку зі знищенням предмета іпотеки.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 зазначене рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові.

За висновками апеляційного суду позивачем не доведено наявності протиправності поведінки заподіювачів (відповідачів) збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками.

При цьому апеляційний суд зазначив, що у силу статті 75 ГПК України, не підлягають доказуванню обставини, встановлені рішеннями судів у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21) щодо:

- відсутності повідомлення первісним кредитором ПАТ "Укрпромтеплиця" про відступлення права вимоги;

- не підтвердження актом перевірки наявності та стану майна (об`єкта нерухомості, що знаходиться в якості забезпечення зобов`язань) від 24.05.2018 здійснення відповідачем незаконних дій із знищення предмета іпотеки;

- припинення іпотеки та внесення 29.01.2018 відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 152878098 від 16.01.2019), а саме запису про закриття розділу щодо об`єкта нерухомого майна, підстава внесення запису - знищення об`єкта нерухомого майна;

- відсутності доказів, які б кваліфікували дії ПАТ "Укрпромтеплиця" по такому знищенню саме як незаконні, тобто такі, які суперечать закону;

- відсутності доказів звернення до відповідача з вимогою про заміну предмета іпотеки та/або погодження/визначення об`єкта, який належить відповідачу та може бути прийнятий, як предмет іпотеки.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Ассісто" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статей 73, 74, 75, 79, 86 ГПК України та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, статей 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 3, 22, 1166, 1190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 10, 11, 17, 33 Закону України "Про іпотеку", без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду:

- від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 20.04.2022 у справі № 910/2615/18, від 05.04.2023 у справі № 756/2484/19, від 07.10.2025 у справі № 904/88/25, від 29.04.2025 у справі № 902/1518/23, від 01.04.2025 у справі № 917/495/24, від 30.01.2025 у справі № 910/3822/24, від 14.11.2024 у № 922/5224/23 (порушення вимог статті 75 ГПК України щодо звільнення від доказування; висновки суду щодо правомірності/неправомірності певних дій особи є правовою оцінкою та не може бути преюдиційною обставинною);

- від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (щодо дотримання принципу вірогідності доказів);

- від 05.08.2025 у справі № 910/21840/14 (910/3914/24), від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, від 13.12.2018 у справі № 923/700/17, від 11.11.2019 у справі № 904/7601/17, від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18, від 12.08.2020 у справі № 910/15883/14, від27.08.2019 у справі № 910/9095/18, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19, від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18, від 07.11.2023 у справі № 922/3928/20, від 30.06.2025 у справі № 904/11431/21 (904/5094/22) (щодо підтвердження протиправності поведінки заподіювачів збитків та причинного зв`язку такої поведінки).

Просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ПАТ "Київміськбуд" подало відзив на касаційну скаргу ТОВ "Ассісто", в якому відповідач-2, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної позивачем постанови апеляційного суду, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від ПАТ "Укрпромтеплиця" 29.01.2026, тобто з порушенням процесуального строку на його подання (до 31.12.2025), надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "Ассісто".

Відзив ПАТ "Укрпромтеплиця" містить клопотання про поновлення процесуального строку на його подання, обґрунтоване, зокрема, тим, що відповідач-1 дізнався про розгляд справи у суді касаційної інстанції лише 22.01.2026, внаслідок дзвінка представника позивача, а також тим, що він не має доступу до кабінету Електронного суду внаслідок закінчення дії "ключів" у ПАТ "Укрпромтеплиця" та у його генерального директора, який знаходиться за кордоном.

За наслідками розгляду цього клопотання Верховний Суд відмовляє у його задоволенні, оскільки, по-перше, ухвала Верховного Суду від 15.12.2025 про відкриття провадження у цій справі № 910/15948/24 в цей же день в електронному вигляді була надіслана та доставлена до кабінету Електронного суду ПАТ "Укрпромтеплиця", що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет Електронного суду від 16.12.2025, по-друге, неналежна організація внутрішньої діяльності, на яку фактично посилається ПАТ "Укрпромтеплиця", не є поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку на подання до суду відзиву на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників позивача та відповідача-1, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.06.2011 публічне акціонерне товариство "Фінбанк" (далі - ПАТ "Фінбанк"; кредитор) і товариство з обмеженою відповідальністю "Консолідація" (далі - ТОВ "Консолідація"; позичальник) уклали кредитний договір № 88/06/11 (далі - Кредитний договір), за яким кредитор, на умовах цього договору відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 9 000 000 грн, зі строком користування кредитними коштами до 01.06.2012.

У подальшому додатковими угодами сторони збільшили розмір кредитної лінії до 53 131 811 грн та 2 028 836 доларів США та строк повернення - до 18.06.2018.

ПАТ "Фінбанк" (іпотекодержатель), ПАТ "Укрпромтеплиця" (іпотекодавець), товариство з обмеженою відповідальністю "Ошер" (далі - ТОВ "Ошер") як боржник за кредитним договором № 74/09/10 від 29.09.2010 (із врахування додаткових угод), товариство з обмеженою відповідальністю "Одесбудінвест" (далі - ТОВ "Одесбудінвест") як боржник за кредитним договором № 73/09/10 від 29.09.2010 (із врахування додаткових угод), ТОВ "Консолідація" як боржник за Кредитним договором, 06.12.2012 уклали іпотечний договір (далі - Іпотечний договір), посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 8-3554, за умовами якого:

- іпотекодавець (ПАТ "Укрпромтеплиця") передає в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ "Фінбанк") у якості забезпечення виконання зобов`язань боржника, зокрема ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором, наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі загальною площею 6 989,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд. 27-29, яке належить іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13.10.2008 у справі № 2-2481/08. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці загальною площею 3,8949 га, що знаходиться у користуванні іпотекодавця згідно з договором на право тимчасового довгострокового користування землею, укладеного між іпотекодавцем та Київською міською радою 18.04.2000 (пункт 1.1);

- вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 150 921 684 грн (пункт 1.3);

- іпотекодавець свідчить та гарантує, що: до укладення цього договору предмет іпотеки іншим особам не відчужений; під забороною (арештом) та в заставі, в тому числі, податковій, не перебуває; боргом за комунальні послуги не обтяжений; як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не переданий, як юридична адреса не використовується; щодо предмета іпотеки відсутні судові спори; самовільний переобладнань не має; внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, предмет іпотеки не наданий в користування наймачам (орендарям); обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо предмета іпотеки немає; будинок, в якому знаходиться предмет іпотеки, не належить до пам`яток історії та культури та його не визнано аварійним або таким, що підлягає зносу. Іпотекодавець також свідчить, що до предмета іпотеки не пред`явлені і на момент укладення цього договору відсутні відомі іпотекодавцю обставини, які є підставою для пред`явлення майнових позововів, пов`язаних з вилученням предмета іпотеки, будь-яким обмеженням розпорядження та/або володіння та/або користування ним, крім випадків, передбачених договором, а також що стосовно предмета іпотеки не була оформлена довіреність щодо володіння з правом відчуження (пункт 1.6);

- іпотекодавець зобов`язаний, зокрема, вживати всіх необхідних заходів щодо захисту предмета іпотеки від зазіхань будь-яких третіх осіб; застрахувати предмет іпотеки; не здійснювати дій, що викликають погіршення (пошкодження) предмета іпотеки; не пізніше наступного дня після настання змін надати іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки, в тому числі і про зазіхання на нього третіх осіб; у разі загибелі або зниження вартості предмета іпотеки, в тому числі, внаслідок його випадкового знищення, випадкового пошкодження, або псування, негайно повідомити про це іпотекодержателя, та протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги іпотекодержателя повністю або частково замінити предмет іпотеки на інше майно за погодженням з іпотекодержателем (пункт 2.2);

- договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання боржниками основних зобов`язань (пункт 6.3).

У подальшому:

- 05.12.2014 ПАТ "Фінбанк" відступив на користь приватного акціонерного товариства "Платинум Банк" (далі - ПАТ "Платинум Банк") право вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення згідно з додатком № 1 до такого договору. Пунктом 2 Реєстру кредитних договорів, права вимоги за яким відступаються вказано Кредитний договір із сумами відступленої заборгованості ТОВ "Консолідація", а пунктом 1 Реєстру іпотечних договорів закріплено передачу прав по Іпотечному договору, укладеному у якості забезпечення виконання зобов`язань, зокрема, ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором;

- 04.09.2020 ПАТ "Платинум Банк" відступив право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТОВ "Вердикт Капітал") на підставі договору про відступлення прав вимоги № 401/3 від 04.09.2020 з додатками № 1 та № 2 до цього договору, якими закріплено реєстр договорів, за якими відступаються права вимоги. У пункті 10 додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 401/3 від 04.09.2020 передбачено Кредитний договір, а у пункті 23 додатку № 1 передбачено Іпотечний договір;

- 25.11.2021 ТОВ "Вердикт Капітал" і АТ "Аргумент Фонд" уклали:

(1) Договір № 07/25/11/2021/25 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за р. № 2424;

(2) Договір № 06/25/11/2021/19 купівлі-продажу майнових прав за Іпотечним договором іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за р. № 2425.

Відповідно до умов зазначених договорів від 25.11.2021 № 07/25/11/2021/25 та № 06/25/11/2021/19, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь АТ "Аргумент Фонд" право вимоги до ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором та майнові права за Іпотечним договором, укладеним з ПАТ "Укрпромтеплиця".

У силу зазначеного, позивач стверджує про наявність в нього прав вимоги до ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором та Іпотечним договором.

Посилаючись на положення статті 10 Закону України "Про іпотеку", позивач зазначає, що іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Разом з тим, ПАТ "Укрпромтеплиця", без повідомлення ПАТ "Платинум Банк" як іпотекодержателя, на замовлення ПАТ "Київміськбуд", здійснило знищення предмета іпотеки.

Так, 29.01.2018 до Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про закриття об`єкта нерухомого майна - комплексу будівель і споруд нежитлового призначення загальною площею 6 976 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Петра Радченка, буд. 27-29 . Підставою для внесення запису зазначено знищення об`єкта нерухомого майна, що підтверджується довідкою № 28-03/17 від 29.03.2017, складеною ФОП Бражніковим П.М.

Згідно з цією довідкою, за результатами інвентаризації, всі будівлі та споруди знесені, а земельна ділянка звільнена від забудов.

Акт перевірки від 24.05.2018, складений представником ПАТ "Платинум Банк", підтвердив, що нежитлові будівлі загальною площею 6 989,30 кв.м. за цією адресою знесені, а на їх місці розпочато будівництво житлового комплексу "Медовий" із забудовником ПАТ "Київміськбуд".

Так, ПАТ "Укрпромтеплиця" і ПАТ "Київміськбуд" 21.07.2016 уклали договір № 168/ф (далі - Договір будівництва), предметом якого є зобов`язання та права сторін по будівництву об`єкта на земельній ділянці з метою отримання кожною зі сторін своєї частини в збудованому об`єкті в порядку та на умовах, визначених в Договорі.

Зокрема, за умовами Договору будівництва:

- ПАТ "Укрпромтеплиця" взяло на себе зобов`язання за рахунок та сприяння ПАТ "Київміськбуд" змінити цільове призначення земельної ділянки на таке, що дозволяє багатоповерхове житлове будівництво на ній, а також отримати містобудівні умови та обмеження для такого будівництва (пункт 2.1);

- ПАТ "Укрпромтеплиця" зобов`язується здійснити демонтаж об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, та передати ПАТ "Київміськбуд" будівельний майданчик, звільнений від зелених насаджень, об`єктів нерухомості та інших об`єктів, що можуть заважати початку будівництва, про що сторонами підписується відповідний Акт прийому-передачі (підпункт 2.2.2 пункту 2.2);

- ПАТ "Київміськбуд" зобов`язується компенсувати всі витрати на демонтаж або знесення об`єктів нерухомості (підпункт 3.2.1 пункту 3.2);

- ПАТ "Укрпромтеплиця" набуває майнові права на 20% всіх площ в об`єкті, а саме: 20% площі житла в об`єкті, 20% площі нежитлового призначення в об`єкті та 20% машиномісць в об`єкті, а після здачі об`єкту будівництва в експлуатацію, в порядку, передбаченому чинним законодавством, право власності на них. Набуття частини вказаних майнових прав ПАТ "Укрпромтеплиця" відбувається в момент підписання сторонами протоколу розподілу площ в об`єкті (підпункт 4.1.1 пункту 4.1).

У подальшому, ПАТ "Укрпромтеплиця" і ПАТ "Київміськбуд"

- 18.10.2021 уклали додаткову угоду № 7 до Договору будівництва, якою, у зв`язку з отриманням обмірів технічної інвентаризації приміщень в об`єкті, а саме: житлового будинку № 1 (І черга), житлового будинку № 3 (І черга) та семисекційного житлового будинку № 2 (ІІ черга), сторони домовились внести зміни в Протокол розподілу площ в об`єкті та викласти його в новій редакції, яка є додатком до додаткової угоди № 7;

- 04.01.2022 склали акт про повне виконання зобов`язань за Договором будівництва, яким сторони підтвердили повне виконання зобов`язань за договором та зафіксували отримання ними частин площ в об`єкті: ПАТ "Укрпромтеплиця" отримано: 17 918, 1 кв.м. житлових приміщень (квартир), 696,6 кв.м. нежитлових приміщень, 476, 40 кв.м. паркомісць.; ПАТ "Київміськбуд", як замовник будівництва, отримало решту площ в об`єкті.

Згідно з аргументами позивача, враховуючи відсутність доказів виконання ТОВ "Консолідація" своїх зобов`язань за Кредитним договором, неможливість позивача звернути стягнення на предмет іпотеки останній вважає, що його майнові права порушено з огляду на умисні та неправомірні дії відповідачів чим заподіяно матеріальну шкоду, яка фактично становить розмір заборгованості ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором у вигляді вартості предмета іпотеки за Іпотечним договором.

Відтак, позивач стверджує, що відповідачі умисно, всупереч Іпотечному договору та закону вчинили дії щодо знищення предмету іпотеки, а після незаконного його знищення, відповідачі не передали в іпотеку аналогічного рівноцінного нерухомого майна, як це передбачено Іпотечним договором та законом, водночас отримали у власність високоліквідне майно, не обтяжене жодними зобов`язаннями, що призвело до отримання вигоди з протиправної, в т.ч. недобросовісної поведінки.

На думку позивача, саме спільними, недобросовісними, умисними та свідомими діями йому заподіяно шкоду в розмірі вартості іпотечного майна та з урахування розміру непогашених кредитних зобов`язання, зокрема ТОВ "Консолідація", що на переконання позивача свідчить про солідарний обов`язок відповідачів з її відшкодування на підставі статті 1166 ЦК України.

За наслідками розгляду заявленого позову суд першої інстанцій виснував правомірність та доведеність заявлених позивачем вимог про стягнення шкоди, яка не виходить за межі невиконаного основного зобов`язання за Кредитним договором та заподіяна спільними діями відповідачів у зв`язку зі знищенням предмета іпотеки. При цьому, за висновком місцевого господарського суду, позивачем доведено і з матеріалів справи вбачається можливість встановити протиправність поведінки відповідачів, які призвели до заподіяння позивачу шкоди у вигляді знищення іпотечного майна в умовах існування невиконаних зобов`язань ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором.

Апеляційний суд визнав такі висновки суду першої інстанції передчасними, оскільки вважав, що позивач не довів наявність складу цивільного правопорушення, передбаченого статтею 22 ЦК України, зокрема, наявності у діях відповідачів протиправності поведінки, причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками та вини. Свої висновки апеляційний суд обґрунтував, у тому числі із посиланням обставини, встановлені рішеннями судів у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21).

Натомість ТОВ "Ассісто" не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, зазначає про порушення апеляційним судом норм статей 73, 74, 75, 79, 86 ГПК України та неправильне застосування норм статей 224, 225 ГК України, статей 3, 22, 1166, 1190 ЦК України та статей 10, 11, 17, 33 Закону України "Про іпотеку", без урахування низки висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах.

У цьому контексті у касаційній скарзі ТОВ "Ассісто":

- зазначає про те, що обставини, встановлені судами у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21), на які послався апеляційний суд як преюдиційнійні, не є такими, а є правовою оцінкою судів обставин у цих справах, зокрема, висновки судів щодо правомірності/неправомірності дій ПАТ "Укрпромтеплиця" є правовою оцінкою, а не преюдиційною обставинною;

- вважає, що укладення відповідачами договору, який не досліджувався судами у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21), та за наслідками якого було знищено предмет іпотеки та на його місці здійснено будівництво житлового комплексу, підтверджує спільний намір відповідачів;

- наголошує на тому, що знищення предмета іпотеки відбулося за відсутності згоди іпотекодержателя;

- стверджує, що знищення предмета іпотеки призвело до втрати кредитором права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що прямо суперечить статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Надаючи оцінку доводам скаржника, Верховний Суд виходить з такого.

Як установлено судами, між ПАТ "Фінбанк" та ТОВ "Консолідація" виникли кредитні правовідносини на підставі Кредитного договору, за яким (із врахування укладених додаткових угод) ТОВ "Консолідація" зобов`язалось повернути надані ПАТ "Фінбанк" кошти в розмірі 53 131 811 грн та 2 028 836 дол США у строк повернення - до 18.06.2018 (згідно пункту 1.6 Кредитного договору в редакції додаткової угоди № 33 від 19.12.2014).

У якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором ПАТ "Укрпромтеплиця" як іпотекодавець за Іпотечним договором передало в іпотеку ПАТ "Фінбанк" як іпотекодержателю нежитлові будівлі загальною площею 6 989,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд. 27-29, яке належить іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13.10.2008 у справі № 2-2481/08.

У подальшому, внаслідок неодноразового відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором, за висновком суду першої інстанції, позивач набув право вимоги до відповідача-1 за Кредитним договором на суму 98 219 485,19 грн, а також права за Іпотечним договором.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Стаття 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції від 08.08.2012, чинній на момент укладення Іпотечного договору) дає наступне визначення поняття іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" (в редакції від 08.08.2013) іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

За приписами частин першої, третьої статті 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України "Про іпотеку", якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

За висновком суду першої інстанції, факт знищення предмета іпотеки визнається сторонами, підтверджується актом перевірки наявності та стану майна (об`єкта нерухомості, що знаходиться в якості забезпечення зобов`язань) від 24.05.2018, складеним представником ПАТ "Платинум Банк", довідкою від 29.03.2017 № 28-03/17, складеною фізичною особою-підприємцем Бражніковим П. М. (кваліфікаційний сертифікат № АЕ003025 відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури) та встановлений судом апеляційної інстанції у постанові від 23.12.2019 у справі № 910/2354/19, яка набрала законної сили 23.12.2019.

Водночас, як слушно зазначив суд першої інстанції, у цьому випадку спір між сторонами не стосується можливості звернення стягнення на предмет іпотеки із врахуванням встановлення обставин його знищення.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів частини збитків у розмірі вартості предмета іпотеки, заподіяних йому спільними діями відповідачів по знищенню предмета іпотеки, що унеможливило звернення стягнення на нього. Правовою підставою позову визначено статті 22, 1166 ЦК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово та послідовно вказував на те, що для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно з аргументами позивача, враховуючи відсутність доказів виконання ТОВ "Консолідація" своїх зобов`язань за Кредитним договором, неможливість позивача звернути стягнення на предмет іпотеки останній вважає, що його майнові права порушено з огляду на умисні та неправомірні дії відповідачів чим заподіяно матеріальну шкоду, яка фактично становить розмір заборгованості ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором у вигляді вартості предмета іпотеки за Іпотечним договором. Відповідачі умисно, всупереч Іпотечному договору та закону вчинили дії щодо знищення предмету іпотеки, а після незаконного його знищення, відповідачі не передали в іпотеку аналогічного рівноцінного нерухомого майна, як це передбачено Іпотечним договором та законом, водночас отримали у власність високоліквідне майно, не обтяжене жодними зобов`язаннями, що призвело до отримання вигоди з протиправної, в т.ч. недобросовісної поведінки.

За наслідками оцінки цих доводів та наданих на їх підтвердження доказів суд першої інстанції виснував доведеність усіх елементів складу правопорушення у діях відповідачів, що і обумовило задоволення заявленого позову. При цьому, за висновком місцевого господарського суду, позивачем доведено і з матеріалів справи вбачається можливість встановити протиправність поведінки відповідачів, які призвели до заподіяння позивачу шкоди у вигляді знищення іпотечного майна в умовах існування невиконаних зобов`язань ТОВ "Консолідація" за Кредитним договором.

Означений висновок суд мотивував із посиланням на те, що:

- факт знищення іпотечного майна визнається сторонами, підтверджується матеріалами цієї справи та встановлений судом апеляційної інстанції у постанові від 23.12.2019 у справі № 910/2354/19, яка набрала законної сили 23.12.2019 та залишена без змін постановою Верховного Суду від 02.06.2020;

- станом на дату вирішення спору, позивач фактично перебуває у ситуації коли заборгованість за Кредитним договором, право вимоги за яким він набув у встановленому законом порядку, не погашена, а предмет іпотеки знищений;

- ПАТ "Укрпромтеплиця", будучи іпотекодавцем, який поручився за виконання боржником (в даному випадку ТОВ "Консолідація) грошового зобов`язання за Кредитним договором не поніс жодних юридичних наслідків за його порушення останнім, а за рахунок належного йому майна, яке перебувало під обтяженням набув права власності на високоліквідне майно у новозбудованому житловому комплексі, яке в свою чергу не було передано іпотекодержателю як рівнозначне;

- іпотечне майно знищено саме за наслідками укладення ПАТ "Укрпромтеплиця" і ПАТ "Київміськбуд" 21.07.2016 Договору будівництва, без повідомлення ПАТ "Платинум Банк" як іпотекодержателя;

- предмет іпотеки знищено відповідачами спільними діями та умисно, оскільки: від ПАТ "Укрпромтеплиця" підписантом Договору будівництва був Голова Правління - Гуськов Ю.І., який також був підписантом Іпотечного договору; на момент підписання Договору будівництва зобов`язання перед ПАТ "Платинум Банк" не виконане ТОВ "Консолідація", про що також було відомо ПАТ "Укрпромтеплиця" як іпотекодавцю за Кредитним договором, в силу чого останній мав проявляти розумну обачність, враховуючи наявність обтяжень його нерухомого майна; в Реєстрі речових прав на нерухоме майно містився діючий запис про іпотеку та заборону відчуження об`єкта станом на дату укладання Договору будівництва та знищення майна, який було проігноровано відповідачами;

- враховуючи те, що зобов`язання за Кредитним договором позичальником не виконано (оскільки докази зворотного відсутні), позивач не може звернути стягнення на предмет іпотеки як новий кредитор та іпотекодержатель в силу його фізичного знищення ПАТ "Укрпромтеплиця" за фінансування ПАТ "Київміськбуд".

Апеляційний суд визнав такі висновки суду першої інстанції передчасними, оскільки вважав, що позивач не довів наявність складу цивільного правопорушення, передбаченого статтею 22 ЦК України, зокрема, наявності у діях відповідачів протиправності поведінки, причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками та вини. Свої висновки апеляційний суд обґрунтував, зокрема, із посиланням на обставини, встановлені рішеннями судів у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21), які апеляційний суд визнав преюдиційними, зокрема, щодо:

- відсутності повідомлення первісним кредитором ПАТ "Укрпромтеплиця" про відступлення права вимоги;

- не підтвердження актом перевірки наявності та стану майна (об`єкта нерухомості, що знаходиться в якості забезпечення зобов`язань) від 24.05.2018 здійснення відповідачем незаконних дій із знищення предмета іпотеки;

- припинення іпотеки та внесення 29.01.2018 відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 152878098 від 16.01.2019), а саме запису про закриття розділу щодо об`єкта нерухомого майна, підстава внесення запису - знищення об`єкта нерухомого майна;

- відсутності доказів, які б кваліфікували дії ПАТ "Укрпромтеплиця" по такому знищенню саме як незаконні, тобто такі, які суперечать закону;

- відсутності доказів звернення до відповідача з вимогою про заміну предмета іпотеки та/або погодження/визначення об`єкта, який належить відповідачу та може бути прийнятий, як предмет іпотеки.

За таких обставин, з урахуванням того, що при розгляді справ № 910/2354/19 та № 916/1791/19 (916/2003/21) господарськими судами встановлені та викладені вище обставини стосовно ПАТ "Укрпромтеплиця", в тому числі щодо відсутності незаконних дій останнього зі знищення предмета іпотеки, апеляційний суд виснував необґрунтоване неврахування судом попередньої інстанції відповідних обставин, встановлених судами при їх розгляді, які в означених межах є преюдиційними при розгляді справи № 910/15948/24.

Апеляційний суд також погодився із твердження відповідачів про те, що при розгляді справи № 910/2354/19 господарські суди встановили факт знищення предмета іпотеки, а також зазначили про відсутність доказів, які б кваліфікували дії відповідача (ПАТ "Укрпромтеплиця") по такому знищенню саме як незаконні, тобто такі, які суперечать закону.

У межах наведеного апеляційний суд також акцентував, що наявна у справі довідка № 28-03/17 від 29.03.2017, складена фізичною особою-підприємцем Бражніковим П.М. (кваліфікаційний сертифікат № АЕ003025 відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури), не кваліфікує як протиправні, дії ПАТ "Укрпромтеплиця" по знищенню предмета іпотеки, а лише вказує, що згідно з проведеною інвентаризацією 29.03.2017 за адресою: м. Київ, вул. Радченка Петра, буд. 27-29 всі будівлі та споруди знесені, земельна ділянка вільна від забудов.

Так, за приписами частин четвертої, п`ятої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина сьома статті 75 ГПК України).

Верховний Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі) викладено правову позицію щодо загальних ознак розмежування преюдиційних обставин та правової оцінки судом обставин справи, яка є усталеною в судовій практиці Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду цій постанові, зокрема, зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (схожі за змістом висновки містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 910/2615/18 та постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 756/2484/19, на які також посилається скаржник).

У постанові від 07.10.2025 у справі № 904/88/25 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 902/1518/23, від 01.04.2025 у справі № 917/495/24, від 30.01.2025 у справі № 910/3822/24, від 14.11.2024 у справі № 922/5224/23, на які також посилається скаржник у касаційній скарзі).

У контексті доводів скаржника про неврахування апеляційним судом наведених висновків Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що у питанні застосування процесуальної норми статті 75 ГПК України та оцінки наявності підстав для звільнення від доказування ці висновки підлягають урахуванню судами при розгляді спорів безвідносно до обставин конкретної справи.

З урахуванням цих висновків, Верховний Суд вважає слушними доводи скаржника про безпідставність посилань апеляційного суду у розгляді цього спору та з`ясуванні питання наявності у діях відповідачів складу правопорушення, на преюдиційність встановлених у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21) обставин щодо відсутності у діях ПАТ "Укрпромтеплиця" зі знищення предмета іпотеки незаконності.

У цій частині Верховний Суд погоджується із доводами скаржника, що висновки суду про те чи є певна поведінка особи правомірною або неправомірною та чи додержано такою особою вимог закону, є правовою оцінкою суду, а не обставинами справи, які мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню у цій справі № 910/15948/24.

Окрім того, слушними є і доводи скаржника про те, що з урахуванням предмета та підстав позовів у справах № 910/2354/19 та № 916/1791/19(916/2003/21), у межах їх розгляду, судами не надавалася оцінка Договору будівництва та акту про повне виконання зобов`язань від 04.01.2022, якими позивач у цій справі № 910/15948/24 доводить свої вимоги, зокрема, намір відповідачів саме знищити предмет іпотеки з метою здійснення на його місці будівництва житлового комплексу.

За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, на які посилається скаржник у касаційній скарзі та висновки у яких аналогічно підлягають урахуванню судами при розгляді спорів безвідносно до обставин конкретної справи). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

У силу вимог частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Однак, апеляційний суд, спростовуючи висновки суду першої інстанції про доведеність позивачем складу правопорушення у діях відповідачів у межах цієї справи № 910/15948/24, в обґрунтування своїх висновків щодо його (складу) недоведеності послався у тому числі на обставини, які не є преюдиційними.

Зазначене призвело до необґрунтованого відхилення доводів позивача та висновків суду першої інстанції в цій частині та недослідження наданих на їх підтвердження доказів, оцінених судом першої інстанції.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог внаслідок недоведеності складу правопорушення у діях відповідачів є передчасним з огляду на наведені процесуальні порушення, безвідносно до решти доводів скаржника по суті спору.

Верховний Суд, в контексті наведеного, зазначає, що доводи ТОВ "Ассісто" про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування статей 73, 74, 75, 79, 86 ГПК України, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду, у тому числі у складі Великої Палати Верховного Суду, знайшли своє часткове підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини друга, п`ята статті 236 ГПК України).

Проте, оскаржувана постанова апеляційного суду наведеним вимогам не відповідає, а Верховний Суд, в силу статті 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа № 910/15948/24 передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене, перевірити надані учасниками справи з дотриманням процесуальних вимог докази та доводи, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, надати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передається на новий розгляд до апеляційного господарського суду, розподіл судового збору, сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 у справі № 910/15948/24 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова