ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2026 р. Справа №909/679/24(П-14/44)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Судді Зварич О.В.,

Кравчук Н.М.,

Секретар судового засідання: Фарина Х.І.

за участю представників сторін:

від скаржника: Бондар Р.В.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради б/н від 14.11.2025 (вх. №01-05/3341/25 від 14.11.2025)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 (повний текст ухвали складено 07.11.2025)

про заміну сторони виконавчого провадження

у справі №909/679/24 (П-14/44) (суддя Максимів Т.В.)

за позовом: прокурора м. Калуша в інтересах держави - Міністерства палива та енергетики України в особі ДПЗД "Укрінтеренерго" в особі виробничої філії "Калуська теплоелектроцентраль"

до відповідача: Комунального підприємства "Водотеплосервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 15 489 607 грн 57 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції.

14.05.2010 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення у справі №П-14/44, відповідно до якого позов Виробничої філії ДПЗД Укрінтеренерго Калуська теплоелектроцентраль до Комунального підприємства "Водотеплосервіс" про стягнення заборгованості в сумі 15 489 607 грн 57 коп. задоволив частково. Вирішив стягнути з підприємства Водотеплосервіс на користь Виробничої філії ДПЗД Укрінтеренерго Калуська теплоелектроцентраль 14730343,11 грн - основного боргу, 491300,74 грн - пені, 196060,45 грн - індексу інфляції, 71903,28 грн- 3% річних; стягнути з підприємства Водотеплосервіс в дохід державного бюджету 154 896,08 грн - державного мита; стягнути з підприємства Водотеплосервіс 236,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; провадження в частині стягнення 385 123,36 грн - штрафних санкцій припинити.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2010 вищевказане рішення суду змінене; виключене з резолютивної частини рішення суду покликання на часткове задоволення позову та пункт п`ятий; в решті судове рішення залишене без змін.

На виконання вказаної постанови суд видав наказ від 28.07.2010 №1426, який перебуває на примусовому виконанні у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП № 20659642).

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 30.03.2017 суд здійснив заміну стягувача у виконавчому провадженні - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" його правонаступником Державним підприємством "Калуська теплоелектроцентральНова".

28.05.2025 Господарський суд Івано-Франківської області постановив замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу № 1426 від 28.07.2010 - Державне підприємство "Калуська теплоелектроцентраль-Нова" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Костанза".

09.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" надійшла заява вх.№9673/25 про заміну боржника у виконавчому провадженні № 20659642 з виконання наказу № 1426 від 28.07.2010 у справі №П-14/44 з Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради на Комунальне підприємство "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради.

Заява мотивована тим, що Калуська міська рада рішенням № 653 від 29.07.2021 передала цілісний майновий комплекс з виробництва теплової енергії від КП "Водотеплосервіс" до КП "Калуська Енергетична компанія", і відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про теплопостачання" остання набула статусу правонаступника за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно. Крім того, відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2024 у справі № 909/786/23 здійснена заміна боржника КП "Водотеплосервіс" на КП "Калуська енергетична компанія". Вказана ухвала залишена без змін відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 та постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 у справі №909/679/24 (П-14/44) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" про заміну сторони виконавчого провадження вх.№ 9673/25 від 09.06.2025. Замінено боржника - Комунальне підприємство "Водотеплосервіс" Калуської міської ради у виконавчому провадженні № 20659642 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 1426 від 28 липня 2010 року в частині стягнення 15 489 607 грн 57 коп. на його правонаступника - Комунальне підприємство "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради.

Ухвала мотивована тим, що Комунальне підприємство "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради приймаючи відповідно до рішення Калуської міської ради від 29.07.2021 № 653 майно Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради фактично почало здійснювати господарську діяльність замість останнього, а тому мало бути обізнане про його діяльність та фінансовий стан, а також про можливість виконання його боргових зобов`язань, оскільки з моменту передачі такого майна КП "Водотеплосервіс" позбавлене такої можливості. В свою чергу Калуська міська рада як засновник обох підприємств та власник переданого майна приймаючи рішення про передачу майна завуальовано вжила певних зусиль, які фактично роблять неможливим виконання КП "Водотеплосервіс" своїх зобов`язань щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили, що суперечить вимогам законодавства та є неприпустимим.

У зв`язку із наведеним місцевий господарський суд дійшов висновку про заміну боржника - Комунальне підприємство "Водотеплосервіс" Калуської міської ради у виконавчому провадженні № 20659642 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №1426 від 28 липня 2010 року в частині стягнення 15489607 грн. 57 коп. боргу на його правонаступника - Комунальне підприємство "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішеннями, Комунальне підприємство "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 14.11.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 по справі № 909/679/24 (П-14/44) про заміну сторони КП "Водотеплосервіс" - боржника на КП "Калуська енергетична Компанія" у виконавчому провадженні № 20659642 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 1426 від 28 липня 2010 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ТОВ "Костанза" про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначає, що КП «Водотеплосервіс» продовжуючи існувати, маючи відкриті рахунки, на які досі надходять кошти споживачів в якості погашення заборгованості за комунальні послуги, фактично має передати свою кредиторську заборгованість КП «Калуська енергетична Компанія», що жодним чином останньому не компенсується за рахунок оплат споживачів, так як дебіторська заборгованість згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про теплопостачання» не може передаватися, що не є співмірним та покладає на останнього, як підприємства, яке згідно з Наказом голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації Світлани Онищук №61 від 22.02.2024 року є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, великий тягар щодо сплати заборгованості.

Також, вказує, що зобов?язання у цій справі не відносяться до тих зобов`язань, до яких на підставі ч.3 ст.22 Закону України "Про теплопостачання" може бути застосоване правонаступництво, оскільки теплова енергія не є енергоносієм у розумінні цього Закону.

02.12.2025 від ТзОВ "Костанза" надійшов відзив б/н від 02.12.2025 (вх. №01-04/9161/25) на апеляційну скаргу в якому товариство зазначає, що аргументи апелянта були спростовані у Постанові Верховного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 909/786/23, а саме: «Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника про те, що КП "Калуська енергетична компанія" не визначена у рішеннях Калуської міської ради № 3319 від 30 липня 2020 року, № 800 від 13 вересня 2021 року, № 801 від 13 вересня 2021 року правонаступником КП «Водотеплосервіс», оскільки правонаступництво КП "Калуська енергетична компанія" у цій справі визначається в силу вимог спеціального закону, зокрема відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.11.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради б/н від 14.11.2025 (вх. №01-05/3333/25 від 14.11.2025) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 у справі №909/679/24 (П-14/44).

Ухвалою суду від 01.12.2025 розгляд справи призначено на 27.01.2026.

В судовому засідання на 27.01.2026 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. ТзОВ КОСТАНЗА явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляд справи було належним чином повідомлено.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Статтею 52 ГПК України врегульовано процесуальне правонаступництво. Так, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

При цьому статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Зокрема, боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження").

Положення наведених норм кореспондуються зі статтею 334 ГПК України, яка також передбачає, що в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Отже, для вирішення питань можливості процесуального правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина 1 статті 104 Цивільного кодексу України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина 2 статті 107 Цивільного кодексу України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 Цивільного кодексу України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації.

Водночас правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому воно може бути не тільки універсальним (частина 1 статті 104 Цивільного кодексу України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Сингулярне правонаступництво, на відміну від універсального, не охоплює переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника, а тому іменується частковим правонаступництвом, і відбувається заміною осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону. Тобто це можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами, зокрема у договорі відступлення права вимоги.

В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17).

Зокрема, заміну сторони (боржника) матеріального правовідношення врегульовано положеннями статей 520-523 Цивільного кодексу України, якими передбачено заміну боржника у зобов`язанні шляхом вчинення правочину у формі, визначеній у статті 513 вказаного Кодексу (такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло відповідне зобов`язання).

Як вбачається зі змісту заяви, ТОВ "Костанза", ініціюючи питання про заміну боржника в виконавчому провадженні в цій справі, не доводило наявність обставин універсального правонаступництва та / або переходу спірного в цій справі зобов`язання від КП "Водотеплосервіс" до КП "Калуська енергетична компанія" за укладеним між ними правочином.

Натомість ТОВ "Костанза" в заяві послалося на положення статті 22 Закону України "Про теплопостачання", яка регулює умови зміни права власності та особливості правонаступництва зобов`язань у сфері теплопостачання.

Відповідно до положень зазначеної статті зміна форми власності або перехід права власності на відповідні об`єкти з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, яка здійснюється в порядку, передбаченому законами України, не повинна призводити до погіршення умов та якості теплопостачання споживачам (частина друга).

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним) (частина третя).

Договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та / або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період (частина четверта).

Учасник (засновник) теплопостачальної або теплогенеруючої організації у разі прийняття рішення про її ліквідацію забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв (частина п`ята).

Аналіз частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання", зокрема використання конструкції "стає правонаступником", надає підстави для висновку, що законодавець передбачив у разі настання передбачених указаною нормою обставин безпосереднє набуття суб`єктом господарювання, якому надано в користування тощо цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, правового статусу правонаступника за відповідними борговими зобов`язаннями попереднього користувача (володільця) такого майна. При цьому за змістом вказаної норми перехід зазначених зобов`язань не обумовлений необхідністю вчинення учасниками певних додаткових дій (укладення договорів відступлення, надання згоди, визнання боргових зобов`язань новим користувачем (володільцем) відповідного майна та / або кредитором тощо).

Метою внесення відповідних змін (зокрема доповнення статті 22 Закону України "Про теплопостачання" частиною третьою) є встановлення того, що в разі припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з постачанням споживачам теплової енергії, передачі теплогенеруючого обладнання на підставі договору оренди, концесії, лізингу, управління тощо орган, який прийняв відповідне рішення, в обов`язковому порядку вирішує питання щодо погашення заборгованості такого суб`єкта перед енерго- та газопостачальниками.

З огляду на викладене Верховний Суд, зокрема, у постанові від 17.12.2025 у справі № 920/1471/24(920/1321/20) виснував, що частина третя статті 22 Закону України "Про теплопостачання" передбачає спеціальний (особливий) порядок сингулярного правонаступництва (без вчинення окремого правочину з переведення боргу) в тих матеріальних правовідношеннях, що підпадають під регулювання вказаної норми, в силу якого відповідне правонаступництво відбувається безпосередньо на підставі зазначеної норми закону, незалежно від згоди суб`єкта господарювання, який набув цілісний майновий комплекс тощо. Подібні за змістом висновки викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №640/7864/21, від 26.02.2025 у справі №909/786/23.

Так, у постанові від 26.02.2025 у справі №909/786/23 (на яку послався господарський суд в оскаржуваної ухвалі) Верховний Суд зазначив, що вказана норма права передбачає особливий вид правонаступництва за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно в користування. Однією з умов цього виду правонаступництва є надання в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії.

При цьому вагомим є визначення конкретних видів зобов`язань суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, якими є саме зобов`язання з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання.

З огляду на таке, Верховний Суд у зазначеній справі виснував, що вилучення міською радою об`єкта централізованого теплопостачання в одного комунального підприємства та передача цього майна іншому комунальному підприємству тягне за собою правонаступництво нового балансоутримувача за зобов`язаннями попереднього балансоутримувача цього майна, і таке правонаступництво визначається в силу вимог спеціального закону (без зазначення про необхідність вчинення зазначеними суб`єктами господарювання певних правочинів тощо).

Також Верховний Суд у зазначеній постанові у справі № 909/786/23 зауважив, що при застосуванні частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" справедливим є поширення правонаступництва в частині боргових зобов`язань між суб`єктами, кінцевим власником яких є одна особа, оскільки в такому випадку загальний майновий стан суб`єктів, пов`язаних з одним кінцевим власником, залишається незмінним.

Погоджуючись із наведеними висновками щодо правильного застосування положень частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання", апеляційний господарський суд вважає за необхідне врахувати їх під час вирішення цієї справи.

Водночас щодо мотивів задоволення господарським судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження у цій справі колегія суддів наголошує, що згідно з усталеною правовою позицією (зокрема викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17) преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Всупереч наведеному господарський суд в оскаржуваної ухвалі помилково надав преюдиційного значення не лише фактичним обставинам, встановленим судовими рішеннями у справі №909/786/23 (щодо передачі комунального майна КП "Калуська енергетична компанія" згідно з рішенням Калуської міської ради №653 від 29.07.2021 та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно КП "Водотеплосервіс" і КП "Калуська енергетична компанія"), а також і висновкам господарських судів щодо правової оцінки таких обставин у контексті поширення дії частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" на спірні в зазначеній справі правовідносини в частині здійснення процесуального правонаступництва боржника у виконавчому провадженні.

Такі висновки господарського суду щодо наявності підстав для застосування положень вказаної норми саме до спірних у справі №909/786/23 правовідносин, хоча й стосуються КП "Водотеплосервіс" і КП "Калуська енергетична компанія", проте не є достатньою підставою для аналогічного висновку про застосування їх до правовідносин у цій справі, а отже, й для задоволення заяви ТОВ "Костанза".

Згідно з правовими висновками щодо застосування частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання", зокрема викладеними у постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №909/786/23, підставою для задоволення заяви про правонаступництво в цій справі має бути одночасне встановлення, зокрема, обставин щодо надання в користування КП "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради певного цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії, яким користувалося саме КП "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, а також надання належної правової оцінки спірному боргу в контексті того, чи виник він внаслідок невиконання зобов`язань саме з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.01.2026 у справі №909/679/24 (18/43-14/126), від 20.01.2026 у справі № 909/679/24 (19/187-14/127) та від 20.01.2026 у справі №909/679/24 (20/175).

Так, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2010 у справі № П-14/44 задоволено позов ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» в особі виробничої філії « Калуська теплоелектроцентраль» - продавець про стягнення з КП "Водотеплосервіс" покупець 15 489 607,57 грн заборгованості на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії від 14.10.2009 № 69-юр/44/9-88, згідно п.1.1 якого продавець зобов`язаний продавати (передавати) теплову енергію з теплофікаційною водою, а покупець зобов`язується купляти (приймати) теплову енергію.

За змістом цього рішення, між КП "Водотеплосервіс" та Державним підприємством "Калуська теплоелектроцентраль" укладений договір постачання теплової енергії, за яким останнє постачало КП "Водотеплосервіс" теплову енергію, вартість якої не була у повному обсязі оплачена.

Тобто, стягнутий у цій справі борг виник у зв`язку з невиконанням КП "Водотеплосервіс" зобов`язань з оплати придбаної ним теплової енергії як товарної продукції, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу (стаття 1 Закону України "Про теплопостачання").

Водночас положеннями частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" передбачено сингулярне правонаступництво саме за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання.

Згідно з положеннями статей 1, 7 Закону України "Про теплопостачання" до енергоносіїв віднесено органічне паливо, електроенергія, альтернативні джерела енергії та поновлювані види енергії, альтернативні джерела енергії (зокрема, енергія сонцю, вітру, біогазу, геотермальних вод, відходів виробництва). Натомість теплову енергію зазначеними положеннями Закону не віднесено до енергоносіїв.

За змістом зазначених норм Закону, теплова енергія виступає саме товарною продукцією, при виробництві, транспортуванні та постачанні якої використовуються енергоносії. Тобто в Законі України "Про теплопостачання" розмежовано поняття "теплова енергія" та "енергоносії", що не надає підстав для їх ототожнення при застосуванні норм зазначеного Закону.

З огляду на таке, суд першої інстанції помилково зазначив, що стягнута згідно з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у цій справі заборгованість з оплати спожитої теплової енергії охоплюється диспозицією частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання".

При цьому суд також помилково послався на обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 909/786/23, адже за змістом, зокрема, постанови Верховного Суду від 26.02.2025, предметом спору в зазначеній справі було стягнення з КП "Водотеплосервіс" вартості безпідставно набутого майна - природного газу.

Оскільки під час розгляду заяви про правонаступництво господарський суд не встановив, що судовим рішенням в цій справі передбачено стягнення з КП "Водотеплосервіс" заборгованості саме з постачання енергоносіїв у розумінні Закону України "Про теплопостачання" (природного газу тощо), колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для правонаступництва КП "Калуська енергетична компанія" щодо КП "Водотеплосервіс" у спірних правовідносинах.

Апеляційний господарський суд наголошує, що відсутність вирішення в межах цієї справи спору щодо стягнення з відповідача заборгованості саме за спожиті енергоносії виключає можливість правонаступництва між відповідними особами в спірних правовідносинах згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про теплопостачання", тому є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви про правонаступництво (незалежно від встановлення наявності / відсутності обставин передання цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) з вироблення теплової енергії від КП "Водотеплосервіс" до КП "Калуська енергетична компанія"), чому суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали господарського суду та залишення без задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" № 9673/25 від 09.06.2025 про заміну сторони ( боржника) у виконавчому провадженні № 20659642.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 у справі №909/679/24 (П-14/44) підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про залишення без задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" вх.№ 9673/25 від 09.06.2025 про заміну сторони ( боржника) у виконавчому провадженні № 20659642, а апеляційну скаргу Комунального підприємства "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради належить задоволити.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали першої інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, належить покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза".

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Калуська Енергетична компанія" Калуської міської ради б/н від 14.11.2025 (вх. №01-05/3341/25 від 14.11.2025) задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 у справі №909/679/24 (П-14/44) - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" вх.№ 9673/25 від 09.06.2025 про заміну сторони ( боржника) у виконавчому провадженні № 20659642 залишити без задоволення.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" (03150, Україна, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114, офіс 1, ) на користь Комунального підприємства "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради (77300, Україна, Калуський р-н, Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Окружна, буд. 8, ) 2 422,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 10.02.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Кравчук Н.М.