ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1045/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Толстокарова І.С.

за участю представників сторін:

від позивача: з`явився;

від відповідача: не з`явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Селянського фермерського господарства "Віктор"

до Фермерського господарства "Агродім+"

про стягнення 255 000,00грн

Процесуальні дії по справі.

Селянське фермерське господарство "Віктор" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Агродім+" 255 000,00грн збитків.

В якості правових підстав позивач зазначає, зокрема, ст.22, 614 Цивільного кодексу України, п.14.1.181 ст.14, п.198.1., 198.6 ст.198, п.201.1., 201.7., 201.10. ст.201 Податкового кодексу України.

Ухвалою від 18.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 07.10.2025 об 11:30.

У зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у місті Житомир та Житомирській області 07.10.2025 з 08 год. 32 хв. сигналу "Повітряна тривога", підготовче засідання 07.10.2025 об 11:30 не здійснювалося.

Ухвалою від 13.10.2025 суд призначив підготовче засідання на 30.10.2025 о 14:15.

30.10.2025 за вх.№13871 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача, відповідно до якої останній повідомляє, що станом на 30.10.2025 відповідач не виконав обов`язок щодо реєстрації податкових накладних; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечує проти розгляду справи без участі сторін.

Ухвалою від 30.10.2025 суд відклав підготовче засідання на 11.12.2025 о 15:00, яку надіслав позивачу в Електронний кабінет підсистеми "Електронний суд" та на адресу відповідача, вказану в позовній заяві та витязі з ЄДРЮОФОП та ГФ, а також, на електронну адресу останнього.

17.11.2025 до суду повернулася неврученою ухвала від 30.10.2025, яку суд надсилав на адресу ФГ "Агродім+", з відміткою відділення поштового зв`язку щодо причин повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Представник позивача в підготовчому засіданні 11.12.2025 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, повідомив про надання всіх доказів, необхідних для розгляду справи, не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою від 11.12.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1045/25 до судового розгляду по суті; призначив судове засідання на 13.01.2026 о 15:00. Вказану ухвалу суд надіслав позивачу в Електронний кабінет підсистеми "Електронний суд" та на адресу відповідача, вказану в позовній заяві та витязі з ЄДРЮОФОП та ГФ, а також, на електронну адресу останнього.

29.12.2026 до суду повернулася неврученою ухвала від 11.12.2025, яку суд надсилав на адресу ФГ "Агродім+", з відміткою відділення поштового зв`язку щодо причин повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

13.01.2026 за вх. №463/26 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача про долучення до матеріалів справи бухгалтерської довідки №2 від 12.01.2026, відповідно до якої загальна сума незареєстрованого ПДВ становить 255 000,00грн.

В судовому засіданні 13.01.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив.

При дослідженні доказів, судом було з`ясовано, що в матеріалах справи відсутня платіжна інструкція №33 від 25.03.2024, на яку посилається позивач у позовній заяві.

З огляду на викладене, господарський суд ухвалою від 13.01.2026 оголосив перерву в судовому засіданні до 27.01.2026 о 16:00, яку надіслав позивачу в Електронний кабінет підсистеми "Електронний суд" та на адресу відповідача, вказану в позовній заяві та витязі з ЄДРЮОФОП та ГФ, а також, на електронну адресу останнього.

13.01.2026 за вх.№492 до суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №33 від 25.03.2024.

26.01.2026 до суду повернулася неврученою ухвала від 13.01.2026, яку суд надсилав на адресу ФГ "Агродім+", з відміткою відділення поштового зв`язку щодо причин повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

27.01.2026 за вх.№1033 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 26.01.2026 про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000,00грн та розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 27.01.2026 представник позивача не прибув.

Відповідач повноважного представника в судове засідання також не направив, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про що зазначено вище.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст.2, ч.1, 2 ст.3, ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень", суд зазначає, що сторони мали доступ до судових рішень та мали можливість ознайомитись з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце засідання суду в справі №906/1045/25.

Згідно з п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов`язковою, суд вважає, що їх відсутність не перешкоджатиме розгляду справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, тому справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.

Враховуючи приписи ч.4 ст.240 ГПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, в судовому засіданні 27.01.2026 суд підписав скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення без його проголошення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не зареєстрував податкові накладні по господарських операціях на підставі договорів суборенди земельної ділянки №01/24 від 26.02.2024 та №02/24 від 26.02.2024, чим позбавив позивача права на включення суми ПДВ до складу податкового кредиту, що призвело до втрати позивачем права на зменшення податкового зобов`язання на суму 255 000,00грн і, як наслідок, понесення позивачем збитків у вказаній сумі.

Відповідач правом подачі письмового відзиву на позовну заяву не скористався.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26.02.2024 між Фермерським господарством "Агродім+" (надалі - суборендодавець, відповідач) та Селянським фермерським господарством "Віктор" (надалі - суборендар, позивач) укладено договір суборенди земельної ділянки №01/24 (надалі - договір суборенди №01/24) (а.с.15-18) та договір суборенди земельної ділянки №02/24 (надалі - договір суборенди №02/24) (а.с.10-13).

За умовами п.1.1. вказаних договорів суборендодавець надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, місцезнаходження - за межами населених пунктів Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. По договору суборенди №01/24 загальна площа земельних ділянок складає 44,6492га, а по договору суборенди №02/24 - 84,7486га.

Перелік земельних ділянок, що передаються в суборенду, визначений в п.2.7. зазначених договорів.

Пунктом 3.1. згаданих договорів передбачено, що вони укладені на 5 років. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договорами оренди землі. Сплив строку оренди окремих земельних ділянки, є підставою для припинення строку користування такою земельною ділянкою суборендарем і не є підставою для повного припинення дії цього договору та прав суборендаря на користування іншими ділянками.

Згідно з п.4.1. вказаних договорів, суборендна плата вноситься суборендарем у безготівковій формі та розмірі 10 000,00грн за один гектар в рік. Загальна вартість плати за користування земельними ділянками визначених договором суборенди №01/24 становить 446 492,00грн за 1 рік. Загальна вартість плати за користування земельними ділянками визначених договором суборенди №02/24 становить 847 486,00грн за 1 рік.

Умовами п.14.6. зазначених договорів передбачено, що вони набирають чинності з дати їх підписання сторонами.

Невід`ємними частинами договорів суборенди №01/24 та №02/24 є акти прийому - передачі земельних ділянок (п.14.7) (акти прийому-передачі а.с.14, 19).

Договори суборенди №01/24 та №02/24 та акти прийому - передачі земельних ділянок підписані повноважними представниками сторін та їх підписи скріплені печатками фермерських господарств.

Право суборенди Селянським фермерським господарством "Віктор" земельних ділянок, перелік яких наведений у п.2.7. зазначених договорів та актах прийому-передачі, підтверджується також витягами з Державного реєстру речових прав (по договору суборенди №01/24 - а.с.53-71; по договору суборенди №02/24 - а.с.20-52).

Відповідач по договору суборенди №01/24 виставив позивачу рахунок - фактури №7 від 26.02.2024 на суму 446 492,00грн, з яких ПДВ - 74 415,33грн, за суборенду земельної ділянки за 2024 рік (а.с.72).

На підставі вказаного рахунка - фактури та на виконання умов договору суборенди №01/24 позивач здійснив плату за суборенду земельної ділянки в розмірі:

- 290 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №19 від 08.03.2024 (а.с.121);

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №32 від 25.03.2024 (а.с.121 на звороті);

- 20 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №33 від 25.03.2024 (а.с.194).

Загальний розмір вказаних оплат становить 410 000,00грн, з них 20% ПДВ - 68 333,33грн.

Згідно з наявними в матеріалах справи податковими накладними №10 від 08.03.2024 та №13 від 25.03.2024 (а.с.105-106), загальна сума ПДВ по них складає 68 333,33грн.

Відповідно до квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 29.03.2024 та від 18.04.2024 (а.с.85-86), по податкових накладних №10 від 08.03.2024 та №13 від 25.03.2024 зупинена реєстрація. Разом з тим, відповідачу запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Як вказує позивач, ФГ "Агродім+" до спливу 365 днів не надало ГУ ДПС в Житомирській області пояснення та документи на реєстрацію податкових накладних, тому СФГ "Віктор" втратило можливість на податковий кредит в розмірі ПДВ і відшкодування його в подальшому, а тому бездіяльність відповідача за договором суборенди №01/24 завдала збитків у розмірі 68 333,33грн.

Відповідач по договору суборенди №02/24 виставив позивачу рахунок - фактури №10 від 19.03.2024 на суму 847 486,00грн, з яких ПДВ - 141 247,67грн, за суборенду земельної ділянки за 2024 рік, та рахунок - фактури №15 від 30.04.2024 на суму 847 486,00, з яких ПДВ - 141 247,67грн, за суборенду земельної ділянки за 2025 рік (а.с.72-на звороті - 73).

На підставі вказаних рахунків - фактури та на виконання умов договору суборенди №02/24 позивач здійснив плату за суборенду земельної ділянки в розмірі:

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №4 від 05.04.2024 (а.с120-на звороті);

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №2249 від 12.04.2024 (а.с.127-на звороті);

- 130 000,00 (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №2252 від 17.04.2024 (а.с.128);

- 50 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №2257 від 19.04.2024 (а.с.128-на звороті);

- 50 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №2259 від 24.04.2024 (а.с.120);

- 28 978,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №51 від 30.04.2024 (а.с.122);

- 41 022,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №52 від 30.04.2024 (а.с.122-на звороті);

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №66 від 30.05.2024 (а.с.123);

- 50 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №114 від 11.06.2024 (а.с.123-на звороті);

- 50 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №115 від 11.06.2024 (а.с.124);

- 50 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №134 від 14.06.2024 (а.с.124-на звороті);

- 20 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №137 від 14.06.2024 (а.с.125);

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №187 від 26.06.2024 (а.с.125-на звороті);

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №204 від 26.06.2024 (а.с.126);

- 50 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №205 від 28.06.2024 (а.с.126-на звороті);

- 100 000,00грн (з ПДВ) на підставі платіжної інструкції №569 від 24.05.2024 (а.с.127).

Загальний розмір вказаних оплат становить 1 120 000,00грн, з них 20% ПДВ - 186 666,67грн.

Згідно з наявними в матеріалах справи податковими накладними №21 від 05.04.2024, №22 від 12.04.2024, №24 від 17.04.2024, №25 від 19.04.2024, №26 від 24.04.2024, №28 від 30.04.2024, №29 від 30.04.2024, №33 від 24.05.2024, №34 від 30.05.2024, №38 від 11.06.2024, №39 від 11.06.2024, №41від 14.06.2024, №42 від 14.06.2024, №46 від 26.06.2024, №47 від 28.06.2024, №51 від 28.06.2024 загальна сума ПДВ по них складає 186 666,67грн (а.с.102-104, 107-119).

Відповідно до квитанцій про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02.05.2024, 03.05.2024, 09.05.2024, 10.05.2024, 14.05.2024, 13.06.2024, 14.06.2024, 28.06.2024, 10.07.2024, 11.07.2024, 15.07.2024 (а.с.84, 87-101), по вказаних вище податкових накладних зупинена реєстрація. Разом з тим, відповідачу запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Позивач вказує, що загальна сума ПДВ, яка не може бути ним включена до податкового кредиту через відсутність реєстрації податкових накладних, становить 255 000,00грн, тобто - за договором суборенди землі №01/24 від 26.02.2024: 68 333.33грн, за договором суборенди земельної ділянки №02/24 від 26.02.2024: 186 666,67грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2).

В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Між сторонами існують суборендні правовідносини, які виникли на підставі договорів суборенди земельної ділянки №01/24 від 26.02.2024 та №02/24 від 26.02.2024, до яких застосовуються положення про найм (оренду), відповідно до ч.3 ст.774 ЦК України.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ч.1 ст.792 ЦК України).

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1 ст.93 ЗК України).

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст.15 зазначеного Закону).

Відповідно до ст.206 ЗК України, ст.270 Податкового кодексу України, використання землі в Україні є платним, а земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, є об`єктом оподаткування.

Згідно з ч.1, 2 ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договорів суборенди №01/24 та №02/24, відповідач передав, а позивач прийняв земельні ділянки, які розташовані на території Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та перелік яких наведений у п.2.7. згаданих договорів, про що свідчать акти прийому - передачі земельних ділянок від 26.02.2024 (а.с.14, 19).

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п.4.1. договорів суборенди земельної ділянки №01/24 від 26.02.2024 та №02/24 від 26.02.2024, суборендна плата вноситься суборендарем у безготівковій формі та розмірі 10 000,00грн за один гектар в рік. Загальна вартість плати за користування земельними ділянками визначених договором суборенди №01/24 становить 446 492,00грн за 1 рік. Загальна вартість плати за користування земельними ділянками визначених договором суборенди №02/24 становить 847 486,00грн за 1 рік.

На виконання умов договору суборенди №01/24 позивач здійснив оплату в загальному розмірі 410 000,00грн (з них 20% ПДВ - 68 333,33грн), що підтверджується платіжними інструкціями №19 від 08.03.2024, №32 від 25.03.2024, №33 від 25.03.2024 (а.с.121-121 на звороті, а.с.194).

Судом встановлено, що по податкових накладних №10 від 08.03.2024 та №13 від 25.03.2024 загальна сума ПДВ складає 68 333,33грн (а.с.105-106).

З наявних в матеріалах справи квитанцій про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 29.03.2024 та від 18.04.2024 вбачається, що по вказаних вище податкових накладних зупинена реєстрація (а.с.85-86).

На виконання умов договору суборенди №02/24 позивач здійснив оплату в загальному розмірі 1 120 000,00грн (з них 20% ПДВ - 186 666,67грн), що підтверджується платіжними інструкціями №4 від 05.04.2024, №2249 від 12.04.2024, №2252 від 17.04.2024, №2257 від 19.04.2024, №2259 від 24.04.2024, №51 від 30.04.2024, №52 від 30.04.2024, №66 від 30.05.2024, №114 від 11.06.2024, №115 від 11.06.2024, №134 від 14.06.2024, №137 від 14.06.2024, №187 від 26.06.2024, №204 від 26.06.2024, №205 від 28.06.2024, №569 від 24.05.2024 (а.с.120 - 120 на звороті, 122 - 128 на звороті).

Як встановив суд, по податкових накладних №21 від 05.04.2024, №22 від 12.04.2024, №24 від 17.04.2024, №25 від 19.04.2024, №26 від 24.04.2024, №28 від 30.04.2024, №29 від 30.04.2024, №33 від 24.05.2024, №34 від 30.05.2024, №38 від 11.06.2024, №39 від 11.06.2024, №41від 14.06.2024, №42 від 14.06.2024, №46 від 26.06.2024, №47 від 28.06.2024, №51 від 28.06.2024 загальна сума ПДВ складає 186 666,67грн (а.с.102-104, 107-119).

Наявними в матеріалах справи квитанціями про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02.05.2024, 03.05.2024, 09.05.2024, 10.05.2024, 14.05.2024, 13.06.2024, 14.06.2024, 28.06.2024, 10.07.2024, 11.07.2024, 15.07.2024 підтверджено, що по вказаних вище податкових накладних зупинена реєстрація (а.с.84, 87-101).

За змістом п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Положеннями пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп."а" п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з абз.1 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами абз.4 п.198.6 ст.198 ПК України визначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Згідно з абз.5 п.198.6 ст.198 ПК України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Розглядаючи даний спір суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Подібні висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 та від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Також суд враховує і те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 1 січня 2015 року Податковий кодекс України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

Оскільки саме від суборендодавця, який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація суборендарем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (суборендодавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем послуг, отже з огляду на положення статті 201 Податкового кодексу України саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.

Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.

Саме тому, формування у позивача податкового кредиту з податку на додану вартість було би можливим виключно у випадку, коли відповідач зареєстрував би податкові накладні із господарських операцій.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем вимог податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН по договорах суборенди земельної ділянки №01/24 від 26.02.2024 на загальну суму 410 000,00грн (загальний розмір ПДВ - 68 333,33грн), №02/24 від 26.02.2024 на загальну суму 1 120 000,00грн (загальний розмір ПДВ - 186 666,67грн).

Згідно роздруківки з електронного кабінету платника податку (а.с.165), станом на 11.12.2025 реєстрація податкових накладних №10 від 08.03.2024, №13 від 25.03.2024, №21 від 05.04.2024, №22 від 12.04.2024, №24 від 17.04.2024, №25 від 19.04.2024, №26 від 24.04.2024, №28 від 30.04.2024, №29 від 30.04.2024, №33 від 24.05.2024, №34 від 30.05.2024, №38 від 11.06.2024, №39 від 11.06.2024, №41від 14.06.2024, №42 від 14.06.2024, №46 від 26.06.2024, №47 від 28.06.2024, №51 від 28.06.2024 в ЄРПН - зупинена.

Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Крім того, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни (Постанова Верховного Суду від 07.06.2023 у cправі №916/334/22).

Отже, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку скласти і зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, неможливістю включення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту та зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, що фактично є збитками позивача. Отже, наявні всі елементи складу господарського правопорушення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, не спростовані відповідачем під час розгляду справи, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд приходить до висновку, що судовий збір слід покласти на відповідача.

Крім того, відповідно до п. 2 прохальної частини позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, розмір яких, з урахуванням заяви від 26.01.2026 (вх.№1033 від 27.01.2026), становить 17 000,00грн.

Частиною 3 статті 123 ГПК України встановлено, щодо до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами 1, 2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 01.06.2025, укладений між позивачем та адвокатом Баюк Іриною Ігорівною (а.с.203-204), рахунок №1/06/25 від 01.06.2025 (а.с.204 на звороті), акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1/06/25 від 26.01.2026 на суму 17 000,00грн (а.с.205).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд звертає увагу на те, що надані учасником справи документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному ним розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18 та постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як вбачається з умов Договору про надання правничої допомоги від 01.06.2025 (надалі -договір), укладеного між позивачем (надалі - Клієнт) та адвокатом Баюк Іриною Ігорівною (надалі - Адвокат), Адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту з консультування та представництва, підготовки та складання процесуальних документів щодо захисту прав Клієнта що відшкодування шкоди завданої ФГ "Агродім+" (п.1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що Адвокат надає правову допомогу без обмеження повноважень у вигляді, зокрема: складання, подачі (підписання) позовів; надання клієнту консультацій та роз`яснень з правових питань; представництво інтересів Клієнта в судах.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, як позовна заява, так і клопотання про долучення до матеріалів справи бухгалтерської довідки та заява від 26.01.2026 про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу підписані та подані безпосередньо керівником позивача - Барановським Віктором Вікторовичем, а не адвокатом Баюк Іриною Ігорівною.

Також, представництво інтересів позивача в судових засіданнях під час розгляду справи №906/1045/25 адвокат Баюк Ірина Ігорівна не здійснювала.

Отже виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, суд зазначає, що жодних доказів, які б свідчили про фактичне надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги пов`язаної з розглядом справи № 906/1045/25, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Агродім+" (13374, Житомирська обл., Бердичівський р-н, с. Хажин, вул. Польова, буд.10; ідентифікаційний код 42418997)

на користь Селянського фермерського господарства "Віктор" (13370, Житомирська обл., Бердичівський р-н, с. Бистрик, вул. Шевченка, буд. 15; ідентифікаційний код 31763092):

- 255 000,00грн збитків;

- 3 060 судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.02.26

Суддя Шніт А.В.

Надіслати:

1 - позивачу в кабінет "Електронного суду"

2 - відповідачу () рек. з повід. та на електронну пошту: