ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. Справа № 926/2046/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Друка Віктора Васильовича

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.11.2025 (повне рішення складено 03.09.2025, суддя Микола ГУРИН)

у справі № 926/2046/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Друка Віктора Васильовича

до відповідача Чернівецької міської ради

про визнання права власності

За участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача Сьоміна І.В. (в режимі відеоконференцзв`язку)

Господарський суд Чернівецької області у рішенні від 03.11.2025 ухвалив відмовити у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Друка Віктора Васильовича про визнання права власності на будівлю шиномонтажу літ.А площею 72,5 м.кв., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1308 га.

Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 3 листопада 2025 року у цій справі в повному обсязі, постановити рішення, яким визнати право власності Фізичної особи-підприємця Друка Віктора Васильовича на будівлю шиномонтажу літ.А, площею 72,5 м.кв., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1308 га кадастровий номер :01:002:0142 за адресою: вул. Південно Кільцева, 6-В в м.Чернівці. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, склад колегії з розгляду справи № 926/2046/25 визначено: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н. А., Желік М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Друка Віктора Васильовича, поданою на рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.11.2025 у справі № 926/2046/25.

24.12.2025 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 926/2046/25.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив із того, що заявлена позивачем вимога про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не підлягає задоволенню, оскільки спірний об`єкт зведено без отримання належного дозволу на будівництво та за відсутності у позивача права користування або права на відведення земельної ділянки під уже збудований об`єкт у встановленому законом порядку. Наявні у справі обставини свідчать про самочинний характер будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України, а передбачені цією нормою виняткові умови, за яких можливе визнання права власності на таке майно, у даному випадку відсутні. Зокрема, земельна ділянка перебуває у комунальній власності і позивачу не надавалась.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що суд неправильно застосував положення ст. 376 ЦК України, не врахувавши можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за наявності передбачених законом умов, зокрема за відсутності порушення прав інших осіб; суд безпідставно послався на рішення органу місцевого самоврядування, яке не стосується позивача, та помилково визнав наявність відмови у наданні йому земельної ділянки.

Апелянт вважає, що суд не надав належної правової оцінки поданим доказам щодо відповідності спірного об`єкта будівельним і санітарним нормам, відсутності порушення прав інших осіб, а також обставинам, які свідчать про наявність публічного інтересу у збереженні об`єкта та його функціональному зв`язку з інженерними мережами комунальної власності. Крім того, суд не врахував принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, сформульований у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення спору.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Чернівецькою міською радою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач покликається, зокрема, на таке:

Під час розгляду справи місцевим господарським судом було повно та всебічно встановлено всі юридично значущі обставини, досліджено докази в їх сукупності та надано їм належну правову оцінку з дотриманням принципів змагальності й справедливості. Суд обґрунтовано встановив, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності та не надавалась позивачу ані в оренду, ані в користування, а також, що позивач не отримував її у встановленому законом порядку під уже збудований об`єкт. За таких обставин, передбачені ст. 376 ЦК України умови для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відсутні.

Крім того, наголошує, що матеріалами справи підтверджено самочинний характер будівництва, відсутність дозвільних документів та невідповідність розміщення об`єкта вимогам містобудівної документації, а також наявність заперечень з боку власника земельної ділянки щодо визнання права власності. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, не містять належних доказів та не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

28.01.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи з метою врегулювання спору з уповноваженим органом Чернівецькою міською радою, шляхом завершення процедури оформлення права користування земельною ділянкою.

В дане судове засідання в режимі відеоконференції з`явився представник відповідача, який підтримав доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, порадившись на місці, відхилила заявлене апелянтом клопотання, з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні; участь представників учасників справи не була визнана обов`язковою; позиція скаржника викладена письмово в апеляційній скарзі. Крім цього, жодних доказів вчинення дій з метою врегулювання спору скаржник суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія встановила наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці площею 0,1308 га, кадастровий номер :01:002:0142, розташованій за адресою: вул. Південно-Кільцева, 6-В у місті Чернівці, яка перебуває у власності Чернівецької міської територіальної громади, Фізичною особою-підприємцем Друком В.В. (позивач) зведено будівлю пункту обслуговування автотранспорту (шиномонтаж, літ. А) загальною площею 72,5 кв. м без отримання передбачених законодавством дозвільних документів.

Позивач зазначав, що спірний об`єкт було збудовано у 2007 2008 роках, і, за його твердженнями, будівництво здійснювалося з дотриманням вимог будівельних та санітарних норм і не призвело до порушення прав інших осіб. Функціональне призначення об`єкта, за словами позивача, має не лише приватний характер, а й спрямоване на досягнення публічного інтересу, зокрема на запобігання зсувним процесам, які можуть спричинити пошкодження об`єктів комунальної інфраструктури, у тому числі тепломереж, та створити загрозу існуючій забудові й об`єктам благоустрою територіальної громади.

З метою оформлення самочинного будівництва позивач неодноразово звертався до відповідача щодо надання земельної ділянки в оренду та подальшого введення об`єктів нерухомості в експлуатацію. Зокрема, як вбачається з позовної заяви, у травні 2007 року заявник звертався до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з питання надання йому земельної ділянки.

Також, для оформлення права власності на нерухоме майно ФОП Друком В.В. було замовлено технічний паспорт на будівлю шиномонтажу за адресою: вул. Південно-Кільцева, 6-В у місті Чернівці.

Листом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 20.05.2020 № Д-2356/0-04/01 на звернення Друка В.В. щодо підготовки акта вибору земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі повідомлено, що рішенням Коровійської сільської ради від 21.10.2015 № 87-40/2015 затверджено містобудівну документацію «Схема планування території житлового району Дубки на земельній ділянці, розташованій на території Коровійської сільської ради за межами населеного пункту с. Коровія».

17.01.2024 уповноваженими посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю спільно з представниками управління порядку та контролю за благоустроєм, управління земельних ресурсів та відділу зовнішньої реклами, тимчасових споруд та окремих питань містобудування і архітектури департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради проведено комісійне обстеження земельної ділянки за адресою: вул. Південно- Кільцева, 6-В в місті Чернівці.

За результатами огляду комісією встановлено, що на земельній ділянці комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, кадастровий номер :01:002:0142, площею 0,1308 га, Фізичною особою-підприємцем Друком Віктором Васильовичем без отримання передбачених законодавством дозвільних документів зведено будівлю пункту обслуговування автотранспорту «Шиномонтаж» орієнтовними розмірами в плані 10 м Ч 6 м.

Враховуючи тривалий період користування земельною ділянкою, позивач сподівався на можливість оформлення права користування зазначеною ділянкою та подальше ведення підприємницької діяльності з експлуатації зведеної ним будівлі, і на підставі ч.3 ст.376 ЦК України звернувся до суду з проханням визнати за ним право власності на будівлю шиномонтажу літ.А площею 72,5 м.кв., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1308 га кадастровий номер :01:002:0142 за адресою: вул. Південно- Кільцева, 6-В в місті Чернівці.

Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда чи інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, що виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва. Крім того, вказаня стаття розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

У відповідності до висновку, наведеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 947-22661-19, знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі або споруди на чужій земельній ділянці фактично є реєстрацією обмеження права власника землі.

Відтак, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості, що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.

Будівництво будівлі шиномонтажу літ. А площею 72,5 мІ на земельній ділянці площею 0,1308 га, кадастровий номер :01:002:0142, за адресою: вул. Південно-Кільцева, 6-В у м. Чернівці, позивачем здійснювалося без отримання дозволу на будівництво. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Частиною 2 ст. 376 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на таке майно. Разом із тим, у окремих випадках ця ж стаття передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за наявності обставин, передбачених частинами третьою та п`ятою статті.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду за особою, яка здійснила таке будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудований об`єкт нерухомого майна.

При цьому, ч.5 ст.376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на цій ділянці, за умови, що це не порушує права інших осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що право власності на самочинно збудоване майно може бути визнане лише за умови, якщо земельна ділянка для цієї мети була відведена забудовнику у встановленому законом порядку або якщо особа, яка здійснила самочинне будівництво, набуде у встановленому порядку право користування земельною ділянкою, розташованою під збудованим об`єктом, з цільовим призначенням, що дозволяє будівництво відповідного об`єкта, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (ч.4 ст.376 ЦК України) та відсутності порушення прав інших осіб у результаті самочинного будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,1308 га, кадастровий номер :01:002:0142, розташована за адресою: вул. Південно-Кільцева, 6-В у місті Чернівці, на якій розташовано спірний нерухомий об`єкт, належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади.

Чернівецька міська рада, як власник зазначеної земельної ділянки, права користування або оренди цією ділянкою позивачу не надавала. Доказів зворотного суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на спірний об`єкт на підставі ч.3 ст.376 ЦК України, оскільки відсутнє законне відведення земельної ділянки під будівництво, відсутні дозволи на його здійснення, а також не дотримані інші передбачені законом умови для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Друка Віктора Васильовича відмовити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.11.2025 у справі № 926/2046/25 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови складено 06.02.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік