ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа №914/70/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Бабій М.М.,

явка учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Бонк Л.М.,

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» б/н від 05.11.2025

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025, суддя Манюк П.Т., м. Львів,

про розстрочку виконання рішення

у справі № 914/70/25

за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м. Київ,

до відповідача фізичної особи підприємця Бонк Лесі Михайлівни, м. Львів,

про стягнення 351 517, 66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про розстрочку виконання рішення

14.10.2025 фізична особа-підприємець Бонк Леся Михайлівна звернулась до Господарського суду Львівської області із заявою про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2025 у справі №914/70/25, в якій просить розстрочити виконання рішення протягом одного року, шляхом виплати рівними щомісячними частинами у розмірі 28 634, 11 грн.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення, заявник посилається на скрутне фінансове становище та зазначає, що вона лише частково здійснює підприємницьку діяльність, однак внаслідок цього не одержує регулярного прибутку як фізична особа-підприємець, що підтверджується виписками із банківських рахунків, копії яких додано до матеріалів заяви.

Окрім цього, Бонк Леся Михайлівна здійснює погашення ще двох заборгованостей за кредитними картками. Також, заявниця зазначає, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, що ускладнює одноразову виплату заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 заяву фізичної особи- підприємця Бонк Лесі Михайлівни про розстрочку виконання судового рішення від 18.08.2025 у справі № 914/70/25 задоволено частково. Розстрочено на 10 місяців виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2025 у справі № 914/70/25, шляхом сплати фізичною особою-підприємцем Бонк Лесею Михайлівною на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суми заборгованості у загальному розмірі 343 609, 34 грн, в наступних розмірах та порядку:

- до 18.11.2025 року 34 360, 93 грн;

- до 18.12.2025 року 34 360, 93 грн;

- до 18.01.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.02.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.03.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.04.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.05.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.06.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.07.2026 року 34 360, 93 грн;

- до 18.08.2026 року 34 360, 93 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Господарським судом Львівської області при постановленні ухвали враховано доводи заявниці щодо її скрутного фінансового становища, лише часткового здійснення підприємницької діяльності, необхідності погашення ще двох заборгованостей за кредитними картками на користь стягувача, наявність на її утриманні малолітньої дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи

05.11.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» б/н від 05.11.2025 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 про розстрочку виконання рішення у справі № 914/70/25.

Скаржник вважає ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 у справі №914/70/25 незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, позивач вказує, що недостатність чи відсутність коштів не можна вважати безумовними та винятковими обставинами, за наявності яких розстрочується виконання судового рішення, а тому посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду.

На думку скаржника, висновок місцевого господарського суду прямо суперечить матеріалам справи, адже боржниця не довела наявності виняткових обставин, як того вимагає ст. 74 ГПК України. Навпаки, у Додатку 7 до заяви Боржниці (Довідка ТОВ "МОДІВО Україна" № 08/09-01 від 08.09.2025) зазначено повну інформацію про її доходи: посадовий оклад: 43 000,00 грн; персональна щомісячна премія: 41 420,00 грн. Сукупний, офіційно підтверджений щомісячний дохід Боржника становить 84 420,00 грн. Наявність такого доходу виключає існування "скрутного матеріального стану", який унеможливлює виконання рішення. Встановлений судом платіж у 34 360,93 грн. становить менше 41% від офіційного доходу Боржниці.

Судом першої інстанції не враховано, що при наданні розстрочки виконання рішення строком на 10 місяців, стягувач не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог позивача з відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за період такого розстрочення та останній понесе збитки від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в економіці країни.

Окрім того, відповідачем не подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідки про відсутність майна у власності (тощо). При цьому, при вирішенні питання про надання розстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача, а саме у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Наявність інших джерел доходів чи коштів на інших рахунках суд не досліджував. Фактично, за таких обставин, судом порушено баланс інтересів сторін та надано перевагу інтересам відповідача перед інтересами позивача (негативне відображення невиконання відповідачем договірних зобов`язань на фінансових результатах Банку зачіпають інтереси його кредиторів і вкладників).

Отже, зважаючи на вищевикладене, скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 у справі №914/70/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Бонк Лесі Михайлівни про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2025 відмовити у повному обсязі.

28.11.2025 від відповідача фізичної особи-підприємця Бонк Лесі Михайлівни через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона заперечує доводи, наведені в апеляційній скарзі, та зазначає підстави для розстрочення виконання рішення суду, аналогічні тим, що викладені нею в заяві про розстрочку.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 справу №914/70/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» б/н від 05.11.2025 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 в справі №914/70/25.

Ухвалою від 05.12.2025 призначено справу №914/70/25 до розгляду у судовому засіданні на 04.02.2026.

У судове засідання 04.02.2026 з`явився відповідач, позивач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.

У судовому засіданні суд заслухав міркування відповідача щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності позивача, який в судове засідання не з`явився, яка не заперечила проти розгляду справи за відсутності позивача.

У судовому засіданні відповідачка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, навела доводи, аналогічні викладеним у відзиві, та додатково зазначила, що затримки з погашення заборгованості з урахуванням розстрочених судом першої інстанції платежів у неї немає. З огляду на викладене відповідачка просила апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 про розстрочку виконання рішення у справі № 914/70/25 без змін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Переглянувши ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

У статті 331 ГПК України передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з частиною третьою статті 331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, ураховуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 331 ГПК України, суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи-тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Ураховуючи викладене, вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, вказана норма не вимагає, а господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 ГПК України.

Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17.

Оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, згідно з пунктом 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, як це визначено у пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012.

Право людини на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ). За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V ).

ЄСПЛ у рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 зазначив, що, ураховуючи що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи зумовлена затримка у виконанні рішення особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексація присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем до місцевого господарського суду заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем та тим, що вона лише частково здійснює підприємницьку діяльність, унаслідок чого не одержує регулярного прибутку як фізична особа-підприємець. Зазначені обставини підтверджуються виписками з банківських рахунків, наявними у матеріалах справи, з яких убачається відсутність стабільних надходжень від підприємницької діяльності.

При цьому апеляційним судом встановлено, що основним джерелом доходу ОСОБА_1 є заробітна плата за основним місцем роботи на посаді менеджера з персоналу ТОВ «МОДІВО Україна», яка становить 43 000 грн на місяць, що після сплати обов`язкових податків складає орієнтовно 34 000 грн, що підтверджується довідкою № 08/09-01 від 08.09.2025, копія якої міститься в матеріалах справи. При цьому апеляційний суд зазначає, що преміальні виплати мають одноразовий, нерегулярний характер та залежать від результатів роботи за відповідний період, а отже не можуть вважатися постійним доходом.

Судами також встановлено, що відповідачка є матір`ю-одиначкою, що підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу, та на її утриманні перебуває малолітня дитина донька ОСОБА_2 , 2015 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження. Крім того, заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що у зв`язку з відсутністю власного житла остання несе постійні витрати, пов`язані з наймом житла для себе та неповнолітньої дитини.

Окрім цього, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 одночасно здійснює виконання ще двох судових рішень про стягнення заборгованості на користь того ж стягувача АТ КБ «ПриватБанк», а саме: відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.09.2025 у справі № 462/3454/25 на суму 44 949,54 грн та рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.06.2025 у справі № 462/3043/25 на суму 120 005,54 грн. З урахуванням рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2025 у справі № 914/70/25 загальна сума зобов`язань відповідачки становить 508 564,42 грн.

Із наданих виписок з банківських рахунків (убачається, що всі наявні доходи відповідачки спрямовуються на покриття обов`язкових щомісячних витрат, зокрема: оренду житла, оплату комунальних послуг, витрати на продукти харчування, а також забезпечення базових потреб дитини, у тому числі харчування та одяг. За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про перебування відповідачки у скрутному матеріальному становищі.

Водночас судом апеляційної інстанції враховано, що відповідачка докладає максимально можливих зусиль для погашення заборгованості та виконує ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 про розстрочку виконання рішення. Зокрема, на її виконання 17.11.2025 Бонк Леся Михайлівна сплатила на користь позивача грошові кошти у розмірі 34 360,93 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № C7CA-P93A-X747-4M6T від 17.11.2025, долученою відповідачкою до відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд зазначає, що надання місцевим господарським судом розстрочки виконання рішення суду відповідачці на 10 місяців не відстрочує його виконання, а лише розстрочується на певний період, що в свою чергу забезпечить реальне виконання боржником рішення суду у справі №914/70/25.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2025 у справі № 914/70/25, а в разі відсутності розстрочки фактично унеможливлюють його негайне виконання. Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, надав їм правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують встановлених судом обставин та зводяться до переоцінки доказів, що не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» б/н від 05.11.2025 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржену ухвалу суду першої інстанції, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» б/н від 05.11.2025залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 у справі № 914/70/25залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.02.2026.

Головуючий (суддя-доповідач) С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець