ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р. Справа№ 910/21682/15 (910/14603/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Станіка С.Р.

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Рост Капітал Активе» : Шпиганович В.А. - за ордером серії АЕ №1465686 від 19.01.26;

від ДП «Конярство України» : Вінніченко В.В. - за ордером серії АА №1671691 від 27.01.26;

від Київська міська прокуратура : Лиховид О.С.- за посвідченням №070201 від 01.03.23.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) (суддя Чеберяк П.П., повний текст рішення складено та підписано - 05.08.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе»

до філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонду державного майна України

про стягнення 600 520,68 грн.

за зустрічним позовом Державного підприємства «Конярство України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду державного майна України

про стягнення 379 731,00 грн.

в межах справи № 910/21682/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ»

до Державного підприємства «Конярство України»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» звернулось з позовом до філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» (ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 замінено на належного відповідача Державного підприємства «Конярство України», далі - Відповідач) про стягнення 600 520,68 грн штрафних санкції за прострочення виконання умов договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № 29/07-21 від 29.07.2021.

Державне підприємство «Конярство України» звернулося із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду державного майна України про стягнення 379 731,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) (суддя Чеберяк П.П., повний текст рішення складено та підписано - 05.08.2024) у задоволенні первісного позову відмовлено; зустрічний позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» на користь Державного підприємства «Конярство України» суму коштів в розмірі 379 731 (триста сімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять одна) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 5 697 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23); скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 по справі № 910/21682/15 (910/14603/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Актив» до Державного підприємства «Конярство України» в особі Філії «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України» про стягнення 600 520,68 грн і ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права -ст. 74 ГПК України та неправильним застосуванням норм матеріального права - ст. ст. 614, 640, 642, 693 ЦК України.

Короткий зміст постанови апеляційного господарського суду

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) скасовано; прийнято нове судове рішення; первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Конярство України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» 526 584, 65 грн, з яких 158 361, 76 грн пені, 184 855, 85 грн втрат від інфляції, 23 652, 27 грн - 3 % річних, 159 715,04 грн - штрафу, 9 007,81 грн судового збору за подання позову, 17 644,54 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які понесені у суді першої інстанції; у задоволенні решти позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» відмовлено; у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Конярство України» відмовлено.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2025 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) касаційні скарги Державного підприємства «Конярство України» та Київської міської прокуратури задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) в частині рішення про задоволення первісного позову скасовано; справу № 910/21682/15 (910/14603/23) в скасованій частині - за первісним позовом направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду; в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) залишено без змін.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції в частині первісних позовних вимог, касаційний господарський суд зазначив про те, що не врахування апеляційний суд, не врахував умови Договору в пункті 6.7 Договору, за яким встановлено, що нарахування штрафних санкцій за цим Договором здійснюється за весь період прострочення, дійшовши помилкового висновку в оскаржуваній постанові про необхідність здійснення перерахунку заявлених Позивачем штрафних санкцій як нарахованих понад строк, встановлений законом, не погоджений в Договорі, з відмовою у відповідній частині вимог про стягнення штрафних санкцій.

Також, суд касаційної інстанції вказав на те, що допущене апеляційним судом процесуальне порушення через ненадання цим судом оцінки викладеним у поданому в суді першої інстанції відзиві вимогам та аргументам Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та про розстрочення судового рішення, наслідки розгляду яких можуть вплинути на розмір та порядок задоволених вимог Позивача.

За ч. 1 ст. 316 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Станік С.Р., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 у справі№ 910/21682/15 (910/14603/23) розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) призначено на 28.01.2026.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

19.01.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Конярство України» надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останнє зазначає, що підтримує відзив/клопотання щодо зменшення штрафних санкцій, а також щодо розстрочення виконання рішення суду.

Також, 21.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Київської міської прокуратури надійшли пояснення, в яких прокуратура просить врахувати наведені обставини, які на її думку надають підстав для зменшення штрафних санкції заявлених для стягнення з ДП «Конярство України», та розстрочення виконання судового рішення.

Явка представників учасників справи

28.01.2026 у судове засідання з`явилися представники ТОВ «Рост Капітал Активе», ДП «Конярство України» та Київської міської прокуратури.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 28.01.2026 представник ТОВ «Рост Капітал Активе» підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених у ній та просив її задовольнити. Представники ДП «Конярство України» та Київської міської прокуратури заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити у їх задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Із матеріалів справи вбачається, що 15.10.2015 Господарський суд міста Києва ухвалив порушити за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ» провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Конярство України» за правилами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ввести процедуру розпорядження майна Боржника, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначити розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Атаменко С. В.

29.07.2021 між Позивачем (виконавець) та філією «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» (замовник) був укладений договір про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № 29/07-21.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Позивач зобов`язався самостійно або із залученням субпідрядника якісно виконати для замовника сільськогосподарські роботи (послуги), які визначені сторонами у специфікаціях до договору, а філія «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» зобов`язалась прийняти та оплатити вартість виконаних робіт, погоджену в специфікаціях до Договору. Види робіт (послуг), їх обсяги та вартість, а також інші суттєві умови узгоджуються сторонами в специфікаціях, які підписуються сторонами та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що розмір плати за здійснення передбачених цим Договором сільськогосподарських робіт (послуг), визначається Сторонами в Специфікаціях до Договору, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з пунктом 2.2 Договору оплата ціни (вартості) робіт (послуг) здійснюється Замовником в національній валюті України безготівковим розрахунком шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, який визначений в розділі 9 цього Договору.

Оплата вартості (ціни) робіт (послуг), здійснюється згідно з виставленими рахунками після підписами Сторонами Актів виконаних робіт. Строк розрахунків за цим Договором складає 5 (п`ять) календарних днів з дати підписання кожного окремого Акту виконаних робіт, згідно з цим Договором (пункт 2.3 Договору).

Відповідно до пункту 2.4 Договору зобов`язання Замовника з оплати Виконавцю виконаних робіт (послуг) вважається виконаним належним чином у день зарахування грошових коштів, на поточний рахунок Виконавця, який визначений в розділі 9 цього Договору.

4.2. В розділі 3 Договору сторони погодили порядок здавання-прийняття робіт (послуг).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів з дати завершення сільськогосподарських робіт (по кожному окремому виду робіт), передбачених відповідними Специфікаціями до даного Договору, надає Замовнику Акти виконаних робіт, Замовник не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання від Виконавця Акту виконаних робіт підписує його, або в цей ж строк направляє Виконавцю письмову мотивовану відмову від його підписання. У випадку отримання від Замовника мотивованої відмови від підписання Акту виконаних робіт, Сторонами протягом 3-х робочих днів оформлюється двосторонній акт з переліком виявлених недоліків та строків для їх виконання.

В разі наявності заперечень щодо отриманих Актів виконаних робіт Замовник надає свої заперечення Виконавцю протягом вказаного строку. Заперечення Замовника підлягають розгляду протягом 3 (трьох) робочих днів шляхом підписання узгоджених Актів виконаних робіт по кожній окремій Специфікації (пункт 3.2 Договору).

За п. 3.3 Договору визначено, що при відсутності мотивованої відмови Замовника, переданої Виконавцеві в строки для передачі Акту про виконані послуги, зазначені в пункті 3.1 Договору послуги вважаються належним чином наданими, переданими Виконавцем і прийнятими Замовником без зауважень. Правові наслідки такого факту прирівнюються до правових наслідків підписання Акту, але це не звільняє Замовника від зобов`язання підписати отриманий Акт про виконані послуги й передачі його на адресу Виконавця.

Акт приймання-передачі наданих послуг надсилається Виконавцем на наступну електрону адресу Замовника: , Запорізький район, село Трудове, вул. Центральна, 1 (пункт 3.4 Договору).

Відповідно до пункту 6.4 Договору за порушення термінів оплати Замовник сплачує на користь Виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення терміну, від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

За прострочення оплати Замовник сплачує Виконавцю штрафну санкцію у розмірі 24% річних, виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення (пункт 6.5 Договору).

Пунктом 6.6 Договору передбачено, що замовник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Нарахування штрафних санкцій за цим Договором здійснюється за весь період прострочення (пункт 6.7 Договору).

Відповідно до пункту 6.8 Договору сторони Дійшли згоди, що термін (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, в тому числі стягнення штрафних санкцій за цим Договором, встановлюється тривалістю в 3 місяці.

Термін дії договору встановлюється з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 (пункт 8.5 Договору).

На підставі Договору Позивач надав послуги філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» з дискування ґрунту, що підтверджуються актом виконаних робіт від 16.09.2021 № РК-00000103 на суму 379 731 грн 00 коп.

Позивач направив філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» рахунок на оплату 379 731 грн 00 коп. від 16.09.2021 № 103, у якому вказано як про підставу сплати Договір. Цей Акт приймання-передачі наданих послуг та рахунок на оплату надіслано Виконавцем на поштову адресу замовника - Запорізький район, село Трудове, вул. Центральна, 1, яка вказана у пункті 3.4 Договору, що підтверджується копіями опису вкладення, фіскального чеку та поштової накладної від 17.09.2021, що містяться у матеріалах справи.

У матеріалах справи відсутня письмова мотивована відмова Замовника (Відповідача) від підписання Акту приймання-передачі наданих послуг від 16.09.2021

За Договором Позивач виконав роботи на загальну суму 1 701 187 грн 30 коп., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями актів надання послуг від 19.08.2021 № РК-00000094 на суму 343 200 грн 00 коп., від 16.09.2021 № РК-00000103 на суму 379 731 грн 00 коп., від 18.10.2021 № РК-00000112 на суму 332 586 грн 30 коп., від 18.10.2021 № РК-00000111 на суму 370 000 грн 00 коп., від 16.11.2021 № РК-00000122 на суму 275 670 грн 00 коп.

Відповідачем взяті на себе зобов`язання за Договором щодо оплати наданих послуг виконав шляхом перерахування грошових коштів в сумі 1 701 187 грн 30 коп. на рахунок Позивача, що підтверджується платіжними дорученнями та платіжними інструкціями від 24.09.2021 № 275 на суму 200 000 грн 00 коп., від 11.10.2021 № 370 на суму 143 200 грн 00 коп., від 11.10.2021 № 371 на суму 200 000 грн 00 коп., від 12.11.2021 № 537 на суму 179 731 грн 00 коп., від 16.08.2022 № 74 на суму 228 256 грн 30 коп., від 22.09.2022 № 111 на суму 200 000 грн 00 коп., від 17.05.2022 № 64 на суму 74 330 грн 00 коп., від 30.09.2022 № 127 на суму 200 000 грн 00 коп., від 29.12.2021 № 784 на суму 50 000 грн 00 коп., від 17.05.2022 № 63 на суму 225 670 грн 00 коп.

Позивач нараховував штрафні санкції за період, починаючи з вересня 2021 (5 календарних днів з дати підписання кожного окремого Акту виконаних робіт, згідно з пунктом 2.3 Договору).

У рахунку на оплату від 16.09.2021 № 103 вказано як на підставу сплати Договір.

На виконання попередньої домовленості Відповідач платіжними інструкціями від 11.10.2021 № 371 та від 12.11.2021 № 537 сплатив користь Позивача загалом 379 731 грн 00 коп.:

- за платіжною інструкцією від 11.10.2021 № 371 - 200 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Оплата за послуги дискування згідно рахунку від 16.09.2021 № 103 за Філію «Запорізький к/з №86»;

- за платіжною інструкцією від 12.11.2021 № 537 179 731 грн 00 коп. з призначенням платежу «Оплата за послуги дискування згідно рахунку від 16.09.2021 № 103 за Філію «Запорізький к/з №86».

Враховуючи те, що відповідач неналежним чино виконав свої зобовязання щодо вчасної оплати наданих йому послуг, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення штрафних санкцій в сумі 600 520 грн 68 коп., з яких 202 794 грн 01 коп. пені, 189 218 грн 15 коп. 24 % штрафних санкцій, 23 652 грн 27 коп. 3 % річних та 185 855 грн 85 коп. інфляційних втрат за весь час прострочення.

За наслідками розгляду первісного позову, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу належить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ними утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, коли відповідач в порушення умов договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № 29/07-21 від 29.07.2021, у встановленні строки не здійснив оплату за надані йому послуги, апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про те, що позивач вправі вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов`язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відтак, суд апеляційної інстанції встановив, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 184 855, 85 грн інфляційних втрат та 23 652, 27 грн 3 % річних, які нараховані арифметично вірно.

За п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відтак, сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише нормами ЦК України (пункт 3 частини першої статті 611 цього Кодексу).

Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків.

Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Так, положення ЦК України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом.

Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

У пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21 викладено, що господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

У зв`язку із викладеним Суд доходить висновку, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування:

- характером неустойки (договірний або встановлений законом);

- підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано);

- складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових;

- умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.

Відтак, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

За положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, ), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України , є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Аналогічна правова позиці міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку ст. ст. ст. 86, 210, 237 ГПК України.

Такі висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2024 у справі № 910/12247/23.

Торгово-промислова палата України на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Обставина наявності на території України надзвичайної події - воєнного стану, пов`язаного зі збройною агресією російської федерації проти України, є загальновідомою обставиною.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік).

У Переліку в розділі ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» в пункті 6 вказано, що територія, зокрема, Старобільського району Луганської області тимчасово окупована з кінця лютого-початку березня 2022 року.

На території Старобільського району Луганської області розташовані основні засоби, коні, виробничі площі, землі, які складають майже третину усього єдиного майнового комплексу відповідача (відомості про 4 філії відповідача у Луганській області є відкритими та наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у справі про банкрутство відповідача).

Крім того, наприкінці 2025 року ворожими військами держави- агресора частково окуповано територію Філії «Дніпропетровський кінний завод № 65» ДП «Конярство України» (Покровська селищна територіальна громада, Синельниківський район, Дніпропетровська область), а на решті території вказаної філії та на території Філії «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України» (Новомиколаївська селищна територіальна громада, Запорізький район, Запорізька область) ведуться активні бойові дії, (вказане також підтверджується Переліком та відкритими даними мережі Інтернет), територія та майно вказаних філій ДП «Конярство України» повністю використовується для захисту нашої держави, будь- яка господарська діяльність наразі у філіях неможлива.

Разом з тим, зазнають обстрілів також філії ДП «Конярство України», розташовані у прифронтових районах на території Одеської, Миколаївської та Харківської областей, де розташована значна частина основних засобів, коней, виробничих площ, землі Відповідача (відомості про 5 філій Відповідача у згаданих областях є відкритими та наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у справі про банкрутство Відповідача) і на ці території (в тому числі на у виробничі приміщення, землі Відповідача) окупаційними військами рф та їхніми сателітами постійно здійснюються обстріли різноманітними видами боєприпасів, внаслідок чого завдаються руйнування майна відповідача.

Так, апеляційний господарський суд з урахуванням наведеного та те, що значна частина єдиного (цілісного) майнового комплексу ДП «Конярство України» (більше половини від загального) перебуває на окупованій території України (4 філії розташовані на території Луганської області) та у прифронтових районах (наприкінці 2025 року ворожими військами держави- агресора частково окуповано територію Філії «Дніпропетровський кінний завод № 65» ДП «Конярство України», а на решті території вказаної філії та на території Філії «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України» ведуться активні бойові дії, територія та майно вказаних філій ДП «Конярство України» повністю використовується для захисту нашої держави, будь-яка господарська діяльність наразі у філіях неможлива) очевидно істотно утруднює належне здійснення господарської діяльності ДП «Конярство України», негативно впливає на його майновий стан та спроможність повного і своєчасного виконання своїх грошових зобов`язань, добровільне виконання відповідачем основного зобов`язання за договором, а також відсутність основного боргу перед позивачем, оцінив період прострочення як незначний, а також з урахуванням таких критеріїв як справедливість, розумність та пропорційність вважає, що наявні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відтак, оцінивши докази у справі у їх сукупності, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру пені та штрафу на 50 %, стягнувши з відповідача на користь позивача 101 397,05 грн пені та 94 609,07 грн штрафу.

У статті 331 ГПК України передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з частиною третьою статті 331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, ураховуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 331 ГПК України, суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Ураховуючи викладене, вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, вказана норма не вимагає, а господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.02.2025 у cправі № 904/1060/24.

З огляду на вище зазначене, суд апеляційної інстанції врахувавши, повне виконання основного зобов`язання відповідача перед позивачем за договором про виконання сільськогосподарських робіт (послуг), незначний строк прострочення виконання, а також з урахуванням перебування значної частини єдиного (цілісного) майнового комплексу ДП «Конярство України» на окупованій території України та у прифронтових районах очевидно істотно утруднює належне здійснення господарської діяльності ДП «Конярство України», що негативно впливає на його майновий стан та спроможність повного і своєчасного виконання своїх грошових зобов`язань, а також для забезпечення можливості виконання цього судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних сум інфляційних втрат, 3 % річних, штрафу та пені, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що заява Державного підприємства «Конярство України» про розстрочення виконання судового рішення підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав щодо розстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у даній справі шляхом щомісячної сплати Державним підприємством «Конярство України» по 67 419,04 грн строком на 6 (шість) місяців з дня набрання цієї постанови законної сили.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» слід частково задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) в частині первісного позову скасувати та прийняти нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 184 855, 85 грн -втрат від інфляції, 23 652, 27 грн - 3 % річних, 101 397,05 грн - пені, 94 609,07 грн - штрафу, а в решті первісного позову відмовити; заяву Державного підприємства «Конярство України» про розстрочення виконання судового рішення задовольнити.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Трофимчук проти України» зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За змістом положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак, наявні правові підстави для її часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) в частині первісного позову скасувати та прийняти нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити частково, стягнувши з Державного підприємства «Конярство України» (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, буд.1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост Капітал Активе» (04120, м. Київ, вул. Оболонська Набережна, 1, корп. 2, прим. 219/2; ) 184 855, 85 грн -втрат від інфляції, 23 652, 27 грн - 3 % річних, 101 397,05 грн - пені, 94 609,07 грн - штрафу, а в решті первісного позову відмовити.

3. Заяву Державного підприємства «Конярство України» про розстрочення виконання судового рішення задовольнити.

4. Розстрочити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/21682/15 (910/14603/23) шляхом щомісячної сплати Державним підприємством «Конярство України» по 67 419,04 грн строком на 6 (шість) місяців з дня набрання постанови законної сили.

5. Справу № 910/21682/15 (910/14603/23) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

С.Р. Станік