ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" лютого 2026 р. м. Черкаси Справа № 925/150/26

Суддя Господарського суду Черкаської області Зарічанська З.В., розглянувши заяву Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України"

про видачу судового наказу,

УСТАНОВИЛА:

04.02.2026 до Господарського суду Черкаської області надійшла заява Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України" про видачу судового наказу з вимогою стягнути з Виконавчого комітету Бузівської сільської ради на користь Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України" 3 528 грн заборгованості за Договором № 489 М/Ш-20-ОТГ від 01.09.2020 про надання послуг у сфері інформатизації та судовий збір.

Заява про видачу судового наказу обґрунтована неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором № 489 М/Ш-20-ОТГ про надання послуг у сфері інформатизації від 01.09.2020 в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг.

Дослідивши матеріали заяви про видачу судового наказу, суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований Розділом ІІ Наказне провадження ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір. (ч. 1, 2 ст. 148 ГПК України)

У заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. (п. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України)

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Тобто із загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу випливає, що наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів випливає, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Отже для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен в тому числі подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

В обґрунтування стягнення заявленої заборгованості у заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що на виконання умов Договору заявник надав, а боржник прийняв консультаційні послуги з питань програмного забезпечення на суму 3 528 грн за актом здачі-приймання № 2292 від 30.09.2020 на суму 882 грн та за актом здачі-приймання № 2930 від 31.12.2020 на суму 2 646 грн. Проте боржником у порушення умов Договору зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг не виконані внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги на суму 3 528 грн.

На підтвердження вищезазначеного заявник додає до заяви про видачу судового наказу Договір № 489 М/Ш-20-ОТГ про надання послуг у сфері інформатизації від 01.09.2020, додаток № 1 до Договору № 489 М/Ш-20-ОТГ від 01.09.2020 Перелік програмних засобів та послуг із супроводження, які надаються Виконавцем в рамках послуг визначених п.1.2.1. та п.1.2.2. Договору, додаток № 2 до Договору № 489 М/Ш-20-ОТГ від 01.09.2020 Мінімальні технічні вимоги до робочого місця до швидкості мережі Інтернет, додаток № 3 до Договору № 489 М/Ш-20-ОТГ від 01.09.2020 Протокол угоди про договірну ціну, Акт здачі-приймання наданих послуг № 2292 від 30.09.2020 на суму 882 грн, Акт здачі-приймання наданих послуг № 2930 від 31.12.2020 на суму 2 646 грн, вимогу № 013-2784 від 08.10.2025 про сплату заборгованості за договором № 489 М/Ш-20-ОТГ від 01.09.2020 з доказами її направлення на адресу боржника.

Суд встановив, що 01.09.2020 між Виконавчим комітетом Бузівської сільської ради як Замовником та Державним підприємством "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" як Виконавцем було підписано Договір № 489 М/Ш-20-ОТГ про надання послуг у сфері інформатизації.

Згідно з п. 1.3. Статуту Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України" останнє є правонаступником Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України".

Порядок здачі і прийняття наданих послуг за Договором № 489 М/Ш-20-ОТГ про надання послуг у сфері інформатизації від 01.09.2020 визначений у розділу 2:

п. 2.1. Після закінчення надання Послуг за звітний період (квартал) Виконавець надає Замовнику акт здачі-приймання наданих Послуг, передбачених Договором один раз на квартал.

п. 2.2. Замовник протягом 5-ти днів з дня одержання акту здачі-приймання наданих Послуг зобов`язаний направити Виконавцю підписаний акт, або мотивовану відмову від його підписання.

п. 2.3. У разі направлення мотивованої відмови Замовника від приймання наданих Послуг, Сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та строків їх виконання.

п. 2.4. Якщо протягом строку, вказаного в п. 2.2. цього Договору, Замовником не буде направлено підписаний акт здачі-приймання наданих Послуг та мотивованої відмови від його підписання, то вважатиметься, що Послуги надані належним чином, прийняті Замовником та підлягають оплаті.

Згідно з п. 3.3. Договору оплата Послуг проводиться Замовником щоквартально за фактично надані у звітному кварталі Послуги протягом п`яти днів з дати підписання ним акту здачі-приймання наданих Послуг та за вимогою Замовника рахунку-фактури наданих Виконавцем, але в будь-якому випадку не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним кварталом у межах відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до п. 3.4. Договору у разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за надані Послуги здійснюється протягом трьох банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок, але в будь-якому разі не пізніше 90 (дев`яносто) днів з дня підписання акту здачі-приймання наданих Послуг за відповідний квартал (незалежно від затримки бюджетного фінансування.

Надані заявником акти здачі-приймання наданих послуг № 2292 від 30.09.2020 на суму 882 грн та № 2930 від 31.12.2020 на суму 2 646 грн підписані лише зі сторони Виконавця - Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" (правопопередником заявника) та скріплені відповідною печаткою підприємства. Зі сторони Замовника ці акти ніким не підписані, що не є належним доказом отримання Замовником консультаційних послуг з питань програмного забезпечення за Договором та виникнення у Замовника обов`язку з оплати вартості таких послуг.

Заявником також не надано до заяви про видачу судового наказу доказів направлення актів здачі-приймання наданих послуг № 2292 від 30.09.2020 та № 2930 від 31.12.2020 на адресу Виконавчого комітету Бузівської сільської ради та їх отримання останнім.

Наведене в сукупності свідчить про те, що заборгованість Виконавчого комітету Бузівської сільської ради в розмірі 3 528 грн не є безспірною та заявником не додано належних доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як зазначено вище, ГПК України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Отже, суддя доходить висновку, що із поданої заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не випливає виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З огляду на викладене суддя відмовляє у задоволенні заяви Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з Виконавчого комітету Бузівської сільської ради на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Крім дослідженого суддя також враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

За змістом вказаної норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заявник покликається на норми законів України, відповідно до яких позовна давність змінювалась.

Так під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Ураховуючи конструкцію пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, продовження не є ні перериванням, ні зупиненням, а тому строк позовної давності обраховується у звичайному порядку. Проте, якщо строк позовної давності спливає у період дії карантину чи в період дії воєнного стану, однак до 29.01.2024, то строк, який сплинув, продовжується на такий період.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

14 травня 2025 року Верховною радою України прийнято Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", яким пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Такий Закон України набрав чинності 04.09.2025.

Водночас встановлення обставин зупинення та продовження перебігу позовної давності виходить за межі інституту наказного провадження. Стаття 152 ГПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин зупинення перебігу позовної давності.

Пропуск загальної позовної давності, що встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), необхідність з`ясування обставин продовження та зупинення перебігу позовної давності унеможливлює розгляд заяви ДП "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України" у наказному провадженні, що призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. У даному випадку, у зв`язку із необхідністю розгляду питання про застосування загального строку позовної давності, очевидним є спір про право між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. У протилежному випадку, вирішення питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження призведе до того, що боржник буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені права цього учасника справи.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними і через те, що з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише у порядку позовного провадження.

Отже суддя дійшла висновку, що наявні також підстави, визначені п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України, для відмови у видачі судового наказу.

Згідно зі ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. (ч. 1)

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. (ч. 2)

Отже, враховуючи, що однією з підстав для відмовив у видачі судового наказу є п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України повторне звернення з такою самою заявою є неможливим.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. (ч. 2 ст. 152 ГПК України)

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. (ч. 2 ст. 151 ГПК України)

Керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 234, 254 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити Державному підприємству "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України" у видачі судового наказу про стягнення з Виконавчого комітету Бузівської сільської ради заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Копію ухвали надіслати заявнику за допомогою системи "Електронний суд".

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА