ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р.

м. Київ

Справа № 911/3515/25

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Василець О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Антимонопольного комітету України (03035, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, код 00032767)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конверс Лінкс" (08144, Київська обл., Бучанський р-н, село Святопетрівське, вул. Зоряна, будинок 20, кабінет 118, код 41612364)

про стягнення 2200000 грн,

за участю представників:

від позивача: Прохорова Євгенія Івановича;

від відповідача: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конверс Лінкс" про стягнення 2200000 грн пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням органу АМК України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2025, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Призначено проведення підготовчого засідання на 22.12.2025.

Через систему Електронний суд 15.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Конверс Лінкс" надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Через систему Електронний суд 19.12.2025 від Антимонопольного комітету України надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечував проти доводів викладених у відзиві на позов, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 відкладено розгляд справи на 12.01.2026.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.01.2026 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.01.2026.

У судовому засіданні 27.01.2026 представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Ухвалою суду від 27.01.2026 повідомлено учасників справи, що вступна та резолютивна частини рішення у справі будуть проголошенні 03.02.2026.

03.02.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, Антимонопольним комітетом України у межах наданих законом повноважень було розглянуто справу №128-26.13/64-24 про порушення ТОВ «Конверс Лінкс» законодавства про захист економічної конкуренції.

За результатами розгляду зазначеної справи Комітетом прийнято рішення від 19.09.2024 №332-р, яким встановлено, що ТОВ «Конверс Лінкс» вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме подало інформацію в неповному обсязі на вимогу заступника Голови Антимонопольного комітету України державного уповноваженого від 04.01.2023 № 128-21.1/09-244е у визначений цим органом строк.

У зв`язку з допущеним порушенням рішенням Комітету на відповідача було накладено штраф у розмірі 2200000 грн. Згідно з частиною другою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначене рішення набрало чинності з дня його прийняття та є обов`язковим до виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що копія рішення Комітету була вручена відповідачу 25.10.2024 під розписку разом із супровідним листом Комітету від 30.09.2024 №128-26.13/07-9508е. Отже, відповідно до абзацу першого частини третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячний строк для добровільної сплати накладеного штрафу сплив 25.12.2024.

У встановлений законом строк відповідач штраф не сплатив, у зв`язку з чим Комітетом було видано наказ про примусове виконання рішення про накладення штрафу, який пред`явлено до органів державної виконавчої служби.

Водночас ТОВ «Конверс Лінкс» скористалося правом на судове оскарження рішення Комітету та звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання його недійсним.

Ухвалою суду від 30.12.2024 було відкрито провадження у справі №910/15919/24.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Конверс Лінкс» відмовлено повністю. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 зазначене рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Таким чином, рішення Антимонопольного комітету України від 19.09.2024 №332-р є законним, таким, що набрало остаточної сили, та відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» і частини другої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є обов`язковим до виконання.

Позивач зазначає, що оскільки штраф у добровільному порядку сплачений не був, у відповідача виник обов`язок зі сплати пені за кожен день прострочення відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції». При цьому нарахування пені було зупинено на періоди судового розгляду справи про визнання недійсним рішення Комітету в судах першої та апеляційної інстанцій, а саме з 30.12.2024 по 02.04.2025 та з 05.05.2025 по 01.07.2025.

Після завершення відповідних судових проваджень відповідач штраф не сплатив, у зв`язку з чим нарахування пені було поновлено. Загальна кількість днів прострочення сплати штрафу склала 143 дні. Розмір пені за один день прострочення відповідно до Закону становить 1,5 % від суми штрафу, тобто 33000 грн за день.

Загальна сума нарахованої пені становить 4719000 грн, однак з урахуванням обмеження, встановленого частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», розмір пені не може перевищувати суму основного штрафу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 2200000 грн.

Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду відповідач не сплатив ані штраф, ані пеню та не надав Комітету або органам державної виконавчої служби документів, що підтверджують виконання відповідного грошового зобов`язання.

За таких обставин Антимонопольний комітет України, реалізуючи повноваження, передбачені статтею 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та частинами сьомою і чотирнадцятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», звернувся до господарського суду з позовом про стягнення пені у судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву Товариство заперечує проти задоволення позовних вимог АМК України та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач зазначає, що 24.12.2024 Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення №332-р. Провадження у справі №910/15919/24 було відкрито ухвалою від 30.12.2024. Рішенням суду першої інстанції від 02.04.2025 у задоволенні позову відмовлено, після чого відповідач у встановлений процесуальним законом строк подав апеляційну скаргу. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Посилаючись на положення частин третьої та п`ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідач стверджує, що нарахування пені за прострочення сплати штрафу підлягає зупиненню на весь період судового оскарження рішення Антимонопольного комітету України, включно з апеляційним переглядом, до моменту набрання судовим рішенням законної сили.

На переконання відповідача, розгляд справи про оскарження рішення Комітету не може вважатися завершеним до моменту отримання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції, а отже весь період з 24.12.2024 по 03.07.2025 є періодом судового розгляду, протягом якого нарахування пені є неправомірним. У зв`язку з цим відповідач вважає безпідставним нарахування пені за періоди з 03.04.2025 по 04.05.2025 та з 02.07.2025 по 16.10.2025, оскільки, на його думку, рішення суду першої інстанції не набрало законної сили до завершення апеляційного перегляду.

Крім того, відповідач посилається на принципи добросовісності, верховенства права та правової визначеності, зазначаючи, що реалізація права на судове оскарження рішення Антимонопольного комітету України не може спричиняти негативні фінансові наслідки у вигляді нарахування пені. Відповідач також наводить посилання на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду щодо необхідності тлумачення неоднозначних норм на користь особи та недопустимості покладення відповідальності, яка не пов`язана з винною поведінкою суб`єкта.

Підсумовуючи викладене, відповідач стверджує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування та заявлення до стягнення пені у розмірі 2200000 грн, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач, у відповіді на відзив наголошує, що відповідно до абзацу першого частини третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячний строк для добровільної сплати штрафу обчислюється з дня одержання рішення органу Комітету, а не з наступного дня після такої події.

З урахуванням положень статті 62 зазначеного Закону, а також загальних правил обчислення строків, визначених законодавством, перебіг строку, який визначений подією, починається саме з моменту настання цієї події. У даному випадку такою подією є вручення відповідачу копії рішення Комітету.

Матеріалами справи підтверджується, що копію рішення Антимонопольного комітету України від 19.09.2024 №332-р вручено відповідачу під розписку 25.10.2024. Отже, останнім днем двомісячного строку для добровільної сплати штрафу є 25.12.2024.

Позивач зазначає, що твердження відповідача про закінчення такого строку 26.12.2024 суперечить як буквальному змісту закону, так і усталеній судовій практиці Верховного Суду. На підтвердження цього Комітет посилається на правові позиції, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду, в яких аналогічним чином визначено початок і закінчення строку для добровільної сплати штрафу.

Позивач заперечує доводи відповідача про зупинення двомісячного строку для сплати штрафу у зв`язку з оскарженням рішення Комітету до суду.

Як зазначає Комітет, абзац другий частини третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає зупинення такого строку лише за умови, що провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Комітету відкрито до спливу строку для добровільної сплати штрафу.

Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/15919/24 30.12.2024, тобто після закінчення встановленого строку для добровільної сплати штрафу, який сплив 25.12.2024. За таких обставин, на переконання позивача, правові підстави для зупинення двомісячного строку відсутні.

Комітет також звертає увагу на відмінність правової природи норм статей 56 та 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зазначаючи, що стаття 60 регулює питання зупинення примусового виконання рішення органу Комітету, але не передбачає переривання чи зупинення строку для добровільної сплати штрафу, який є присічним та поновленню не підлягає.

Зазначені висновки, на думку позивача, узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 27.11.2018 у справі №910/4081/18 та від 16.06.2022 у справі №917/530/21.

Позивач зазначає, що у зв`язку з несплатою відповідачем штрафу у встановлений законом строк у нього виник обов`язок зі сплати пені відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Нарахування пені, за твердженням Комітету, здійснювалося з дотриманням вимог Закону та з урахуванням періодів її обов`язкового зупинення на час судового розгляду справи про визнання недійсним рішення Комітету, а саме:- з 30.12.2024 по 02.04.2025 під час розгляду справи судом першої інстанції; - з 05.05.2025 по 01.07.2025 під час апеляційного перегляду.

В інші періоди, коли судовий розгляд фактично не здійснювався, пеня нараховувалася у розмірі 1,5 % від суми штрафу за кожний день прострочення. Загальна кількість днів прострочення склала 143 дні, що зумовило нарахування пені у сумі 4719000 грн.

Водночас, з огляду на встановлене законом обмеження, відповідно до якого розмір пені не може перевищувати суму основного штрафу, до стягнення заявлено пеню у розмірі 2200000 грн.

Позивач також наголошує, що нарахування пені має обов`язковий характер, не потребує прийняття окремого рішення органу державної влади та не є адміністративно-господарською санкцією, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.

Антимонопольний комітет України вважає, що штраф, накладений рішенням Комітету, у добровільному порядку відповідачем не сплачений, правові підстави для звільнення від відповідальності або ненарахування пені відсутні, а доводи відзиву не спростовують факту прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з викладеним позивач наполягає на правомірності нарахування пені та просить суд задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2200000 грн у повному обсязі.

Висновки господарського суду.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 13, 14 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття.

Особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

У разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню в судовому порядку.

У разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу.

Наказ Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.

Протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу, пені.

Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Частиною 1 ст. 60 Закону України Про захист економічної конкуренції передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 62 Закону України Про захист економічної конкуренції строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється роками, закінчується у відповідний місяць і число останнього року строку. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день. Останній день строку триває до 24 години, але, коли в цей строк необхідно було вчинити дію в Антимонопольному комітеті України чи його територіальному відділенні, строк закінчується в момент закінчення робочого дня.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України Про антимонопольний комітет України з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення несплаченої у добровільному порядку пені.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, їх пояснення, перевіривши правові підстави заявлених позовних вимог та доводи заперечень, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів.

Судом установлено, що рішенням Антимонопольного комітету України від 19.09.2024 №332-р на ТОВ «Конверс Лінкс» накладено штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у розмірі 2200000 грн.

Копія зазначеного рішення була вручена відповідачу під розписку 25.10.2024, що підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення органів Антимонопольного комітету України є обов`язковими до виконання та підлягають виконанню шляхом сплати штрафу у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Таким чином, двомісячний строк для добровільної сплати штрафу у даному випадку сплив 25.12.2024.

Зазначене рішення Антимонопольного комітету України було оскаржено відповідачем у судовому порядку, однак ухвалу про відкриття провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Комітету прийнято господарським судом 30.12.2024, тобто після закінчення строку, встановленого для добровільної сплати штрафу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для зупинення двомісячного строку, передбачені абзацом другим частини третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відсутні.

Судом установлено, що у встановлений законом строк штраф у добровільному порядку відповідачем сплачений не був, доказів сплати штрафу або пені матеріали справи не містять.

Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5% від суми штрафу, при цьому розмір пені не може перевищувати розміру штрафу.

Судом перевірено розрахунок пені, наданий позивачем, та встановлено, що нарахування пені здійснювалося з урахуванням періодів її зупинення на час судового розгляду справи про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України, а саме: - з 30.12.2024 по 02.04.2025 під час розгляду справи судом першої інстанції; - з 05.05.2025 по 01.07.2025 під час апеляційного перегляду.

Загальна кількість днів прострочення сплати штрафу, за які підлягала нарахуванню пеня, становить 143 дні.

Розмір пені, обчислений із розрахунку 1,5% від суми штрафу за кожний день прострочення, становить 4719000 грн. Водночас, з урахуванням імперативної вимоги закону щодо граничного розміру пені, до стягнення підлягає пеня у сумі, що не перевищує розмір основного штрафу, а саме 2200000 грн.

Доводи відповідача щодо неправильного обчислення строку для добровільної сплати штрафу, зупинення такого строку у зв`язку з оскарженням рішення Антимонопольного комітету України, а також відсутності підстав для нарахування пені суд визнає безпідставними, такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм статей 56, 60 та 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та спростовуються матеріалами справи.

Суд зазначає, що норми статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не пов`язують нарахування пені з наявністю чи відсутністю вини, фінансовим станом суб`єкта господарювання або іншими обставинами суб`єктивного характеру.

З урахуванням установлених обставин, вимоги Антимонопольного комітету України про стягнення з ТОВ «Конверс Лінкс» пені у розмірі 2200000 грн за прострочення сплати штрафу є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати позивача зі сплати судового збору, понесені ним в межах розгляду спору, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конверс Лінкс" (08144, Київська обл., Бучанський р-н, село Святопетрівське, вул. Зоряна, будинок 20, кабінет 118, код 41612364) пеню у розмірі 2200000 грн із зарахуванням означеної суми у дохід загального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конверс Лінкс" (08144, Київська обл., Бучанський р-н, село Святопетрівське, вул. Зоряна, будинок 20, кабінет 118, код 41612364) на користь Антимонопольного комітету України (03035, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45, код 00032767) витрати зі сплати судового збору у розмірі 26400 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз