ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 914/637/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівського комунального підприємства "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 (колегія суддів: Зварич О. В., Кравчук Н. М., Панова І. Ю.) та рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 (суддя Рим Т. Я.)

у справі за позовом Львівського комунального підприємства "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Прогрестехбуд" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут", 2) Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-Трейд" про стягнення 1 045 648,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. 07.03.2025 Львівське комунальне підприємство "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі - ЛКП "Львівське МБТІ") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Прогрестехбуд" (далі - ТОВ "БК "Прогрестехбуд") про стягнення 1 045 648,93 грн.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач під час виконання будівельних робіт згідно з контрактною угодою від 08.11.2023 № EU-LVIV-1-2 на будівельному майданчику на вул. Миколайчука у місті Львові безпідставно використав електроенергію за рахунок ЛКП "Львівське МБТІ", а отже, безпідставно утримав кошти, які повинен був сплатити за постачання та розподіл електричної енергії.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 08.11.2023 між ЛКП "Львівське МБТІ" (замовник) та ТОВ "БК "Прогрестехбуд" (підрядник) укладено контрактну угоду № EU-LVIV-1-2 (договір генпідряду), відповідно до пункту 2.1 якої підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик власними або залученими силами і засобами виконати роботи і передати їх результати останньому у встановлений цією угодою строк, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, два примірники проектної документації, прийняти виконані підрядником роботи та оплатити зазначені роботи відповідно до умов угоди.

4. Умовами договору підряду також передбачено, що:

- перелік, обсяги та вартість робіт вказуються у додатках до угоди, що є невід`ємними його частинами та підписуються уповноваженими представниками сторін (пункт 2.2 угоди);

- ціна угоди є твердою і становить 3 403 522,19 євро без ПДВ, що на момент підписання цієї угоди становить 130 981 147,96 грн за офіційним курсом Національного банку України (пункт 3.1 угоди);

- ціна договору є остаточно узгодженою і може бути змінена лише за взаємною згодою сторін і лише у випадку зміни обсягів робіт та/або матеріалів, необхідних для виконання робіт (пункт 3.2 угоди);

- підрядник зобов`язаний забезпечувати роботи матеріалами та іншими матеріально-технічними ресурсами, узгодженими із замовником, з цією метою здійснювати замовлення, забезпечувати приймання, розвантаження, складування та подачу на об`єкт матеріально-технічних ресурсів, контроль за їх якістю, кількістю та комплектністю постачання, забезпечити їх зберігання (пункт 6.1.2 угоди);

- замовник зобов`язаний передати підряднику фронт робіт (ділянку робіт) на об`єкті за актом приймання-передачі (пункт 6.2.1 угоди);

- угода набирає чинності з дати її підписання обома сторонами та діє до 31.12.2024, проте в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (пункт 14.1 угоди з урахуванням додаткової угоди від 26.09.2024 № 3).

5. Крім того, згідно з прейскурантом № 1 (додаток № 2 до угоди), який є додатком до додаткової угоди від 26.09.2024 № 3, передбачено виконання робіт за рахунок коштів ґранту та зазначено перелік робіт за об`єктом: "Нове будівництво багатофункціонального комплексу з житлом для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб, вбудованим паркінгом, трансформаторною підстанцією та об`єктами інженерного забезпечення на вул. І. Миколайчука у м. Львові (кадастровий номер :08:001:0921)".

6. У матеріалах справи наявна копія акта приймання-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) об`єкта від 05.03.2024, в якому зазначено, що замовник передав, а підрядник прийняв межі будівельного майданчика (фронту робіт) для виконання будівельних робіт на об`єкті: "Нове будівництво багатофункціонального комплексу з житлом для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб, вбудованим паркінгом, трансформаторною підстанцією та об`єктами інженерного забезпечення на вул. І. Миколайчука у м. Львові (кадастровий номер :08:001:0921) будинок 1 (секції A1, AC1)", а також точку підключення до тимчасових мереж електропостачання. Точка підключення мереж тимчасового водопостачання не передана. Переданий будівельний майданчик є придатним для виконання робіт відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 29.11.2023 № ЛВ76.

7. У матеріалах справи наявна копія витягу з державного реєстру речових прав (дата формування: 22.02.2023), з якого вбачається, що ЛКП "Львівське МБТІ" є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0921.

8. Матеріали справи також містять копію договору № 75253/24/1 про постачання електричної енергії споживачу від 29.08.2024, укладеного між ЛКП "Львівське МБТІ" та ТОВ "Львівенергозбут", копію договору № 75253/з про закупівлю послуг із розподілу електричної енергії від 09.02.2024 та від 07.02.2025, укладеного між ЛКП "Львівське МБТІ" та ПАТ "Львівобленерго", а також копію договору № 08/25 про постачання електричної енергії споживачу від 22.01.2025, укладеного між ЛКП "Львівське МБТІ" та ТОВ "Газенерго-Трейд".

9. Позивачем до позову додано платіжні інструкції, з яких вбачається, що ЛКП "Львівське МБТІ" здійснювало оплату за спожиту електроенергію на виконання зазначених договорів.

10. Позивач вважає, що відповідач безпідставно утримав кошти, які повинен був сплатити за споживання електричної енергії на об`єкті будівництва на вул. І. Миколайчука у місті Львові, тому звернувся із вказаним позовом до суду про стягнення 1 045 648,93 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

11. 23.06.2025 Господарський суд Львівської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025, про відмову у задоволенні позову.

12. Судові рішення мотивовані тим, що укладена між сторонами контрактна угода від 08.11.2023 не покладала на підрядника обов`язку із забезпечення будівельного майданчика електричною енергією, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, суди зазначили, що оскільки у цій справі між сторонами існують договірні відносини, відсутні ознаки безпідставного набуття чи збереження майна, що у свою чергу виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносини сторін.

Короткий зміст касаційної скарги

13. ЛКП "Львівське МБТІ" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

14. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на тому, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах:

- від 26.05.2022 у справі № 915/940/18, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження №14-32цс19), від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20, від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 - щодо застосування частини першої статті 1212 ЦК України;

- від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 - щодо застосування частини другої статті 1212 ЦК України (за доводами скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли до взаємосуперечлового висновку, а саме, встановивши, що умовами контрактної угоди та додатку № 3 до угоди не передбачено вартості такого ресурсу, як електроенергія (отже, відносини є позадоговірними), виснували, що до спірних правовідносин не застосовується стаття 1212 ЦК України, оскільки між сторонами існують договірні відносини);

- від 19.09.2023 у справі № 910/1068/22, від 17.04.2025 у справі № 910/2217/23 (910/7486/23), від 24.05.2018 у справі № 5027/805-б/2012 - щодо застосування статті 233 ГПК України.

15. У касаційній скарзі скаржник з посиланням на положення пункту 3 частини першої статті 310 ГПК України також зазначає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 не підписано власним підписом судді першої інстанції, на зазначеному рішенні суду проставлено факсимільний підпис судді Рим Т. Я., що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

16. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "БК "Прогрестехбуд" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, наполягаючи на тому, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права, а наведені скаржником у скарзі постанови Верховного Суду стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

17. Відповідач у відзиві також зазначає, що забезпечення об`єкта електроенергією є необхідною складовою належного виконання замовником обов`язку із підготовки та передачі будівельного майданчика підрядникові, що додатково вказує не те, що відносини сторін щодо цього питання не є позадоговірними. Наведене, на думку відповідача, виключає можливість застосування до спірних правовідносин сторін статті 1212 ЦК України.

Позиція Верховного Суду

18. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Щодо порушення норм процесуального права (підписання судового рішення)

20. У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції приписів частини другої статті 233 ГПК України, стверджуючи про те, що оригінал рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 підписано не власноруч суддею, а з використанням факсимільного відтворення підпису.

21. Колегія суддів відхиляє зазначені доводи як необґрунтовані з огляду на таке.

22. Відповідно до частини другої статті 233 ГПК України рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

23. Паперове судове рішення - оригінал судового рішення на папері з особистими підписами всіх суддів (присяжних), які беруть участь в ухваленні (прийнятті) рішення (пункт 5.9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21).

24. Використання факсимільного відтворення підпису, що є штампом із зображенням підпису та може бути виготовлене й використане будь-ким, не відповідає приписам процесуального законодавства та не може вважатися доказом волевиявлення особи на підписання відповідного документа.

25. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні.

26. Однак, як вбачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги, під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку скаржник не висловлював жодних сумнівів щодо справжності підпису судді місцевого господарського суду. Питання про призначення почеркознавчої експертизи чи про витребування доказів на підтвердження використання факсиміле перед судом апеляційної інстанції не порушувалося. Отже, суд апеляційної інстанції виходив із презумпції автентичності судового рішення, яка не була спростована учасниками справи.

27. Крім того, доводи касаційної скарги в цій частині ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях скаржника щодо візуальних ознак підпису судді. Скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів (зокрема, висновку експерта, акта службового розслідування тощо), які б беззаперечно свідчили про виконання підпису за допомогою технічних засобів (кліше).

28. Саме лише твердження сторони про те, що підпис судді візуально схожий на факсиміле, не може бути достатньою підставою для висновку про порушення судом статті 233 ГПК України та, відповідно, для скасування судового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 310 ГПК України.

29. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підписано належним складом суду, а доводи скаржника в цій частині, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.

Щодо застосування норм матеріального права та правової природи спірних правовідносин

30. Водночас, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій про неможливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 1212 ЦК України.

31. Предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення 1 045 648,93 грн безпідставно утриманих коштів, сума яких становить вартість використаної відповідачем електричної енергії на об`єкті будівництва.

32. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в позові, виходили з того, що наявність між сторонами укладеного договору підряду (контрактної угоди) автоматично виключає застосування норм про безпідставне збагачення (кондикційні правовідносини), оскільки спірні правовідносини є договірними.

33. Колегія суддів вважає такі висновки передчасними та зробленими без належного дослідження суті спірних правовідносин.

34. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

35. Верховний Суд звертає увагу, що наявність між сторонами договору не є перешкодою для застосування статті 1212 ЦК України у тих випадках, коли йдеться про набуття чи збереження майна, яке не охоплюється предметом та умовами цього договору.

36. Суди встановили, що ні в контрактній угоді, ні у прейскуранті № 1 (кошторисі) не передбачено витрат на електроенергію та не визначено обов`язку замовника забезпечувати будівельний майданчик електричною енергією та/або надавати підряднику електричну енергію безоплатно.

37. Згідно зі статтею 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, зі свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

38. Тлумачення цієї норми свідчить про презумпцію покладення витрат, пов`язаних із процесом виконання робіт (зокрема, енергозабезпечення роботи обладнання), саме на підрядника, якщо сторони прямо не домовилися про інше.

39. Отже, якщо умовами договору не врегульовано питання забезпечення електроенергією, а ціна договору не включає вартості цього ресурсу як витрат замовника, споживання підрядником електроенергії, оплаченої замовником, може свідчити про збереження підрядником власних коштів без достатньої правової підстави.

40. Суди попередніх інстанцій помилково ототожнили сам факт існування договору підряду з наявністю правової підстави для безоплатного споживання ресурсу, який не був предметом договірного регулювання.

41. Роблячи висновок про те, що стягнення вартості електроенергії суперечить принципу "твердої ціни", суди допустили логічну суперечність. Встановивши, що витрати на електроенергію не були включені до прейскуранту, суди не дослідили, чи входили вони до складу накладних чи інших витрат у ціні пропозиції підрядника.

42. Суди також не з`ясували, чи існувала інша (поза межами тексту договору) правова підстава для безоплатного споживання електричної енергії, обмежившись посиланням на конклюдентні дії позивача, що є недостатнім для спростування презумпції статті 839 ЦК України.

43. Згідно зі статтею 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

44. Однак ухвалені у справі судові рішення не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

45. Враховуючи, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (статті 839, 1212 ЦК України), внаслідок чого не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

47. Пунктом 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Судові витрати

48. Зважаючи на скасування судових рішень і передачу справи на новий розгляд, розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 скасувати, а справу № 914/637/25 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач