РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2026Справа № 910/13173/25

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44, ідентифікаційний код 42795490)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецпожтехніка та ПТО" (03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13 офіс 17, ідентифікаційний код 41275296)
простягнення 339 623 грн 52 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.10.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпожтехніка та ПТО" про стягнення 339 623 грн 52 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем договору про закупівлю послуг від 07.11.2023 № належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного надання послуг, у зв`язку з чим позивачем нараховано 339 623 грн 52 коп. штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/13173/25, розгляд справи постановлено здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами

08.12.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення неустойки (пені та штрафу).

15.12.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення проти клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

22.12.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заяву про доводи та міркування щодо питань, які виникли під час судового розгляду.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

07.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецпожтехніка та ПТО" (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю послуг № (далі - договір), відповідно до умов якого замовник зобов`язується за технічним завданням замовника надати послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту протипожежного устаткування пожежних автомобілів) дали - послуги, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з пунктом 3.1 договору ціна договору, що є загальною вартістю послуг, становить 3 779 760 грн 00 коп.

У разі необхідності отримання послуг замовник надсилає виконавцю відповідну заявку на електронну адресу виконавця, вказану в пункті 14.12 цього договору (пункту 5.3 договору).

Згідно пункту 5.10. договору максимальний строк надання послуг згідно заявки замовника по окремо визначеному устаткуванню не може перевищувати для ремонту - термін, достатній для виконання ремонту, але не більше 60 календарних днів. У разі необхідності замовлення запасних частин за кордону, строк проведення ремонту може подовжуватися до 90 календарних днів.

Відповідно до пункту 5.11 договору якщо під час надання послуг виникає необхідність надання послуг, не узгоджених сторонами у наряд-замовленні, складеного відповідно до пункту 5.8 договору, сторони узгоджують їх перелік, вартість і строки виконання у додатковому наряд-замовленні в межах ціни договору, зазначеної в пункті 3.1 цього договору, у урахуванням пунктів 5.8 та 5.9 договору.

Повернення устаткування виконавцем замовнику після надання послуг оформлюється сторонами актом приймання-передачі устаткування, який підписується уповноваженими представниками сторін (пункт 5.12 договору).

Пунктом 5.18 договору встановлено, що після надання послуг за відповідним наряд-замовленням виконавець готує та передає підписаний зі своєї сторони акт наданих послуг згідно цін, визначених в додатку 2 договору, та цін, узгоджених сторонами згідно пункту 5.9 договору.

Згідно пункту 5.19 договору замовник, в разі відсутності зауважень щодо наданих виконавцем послуг, протягом 10 днів зобов`язаний підписати акт наданих послуг або надати мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку мотивованої відмови замовника від підписання акту наданих послуг, сторони протягом 10 днів з дати мотивованої відмови від прийняття послуг складають акт про недоліки, у якому зазначається перелік недоліків, які потребують усунення, та строки їх усунення виконавцем. Усунення недоліків здійснюється виконавцем за власний рахунок протягом строку, визначеного в акті про недоліки, але не пізніше 10 календарних днів з дати підписання такого акту.

Пунктом 6.1.2 договору встановлений обов`язок замовника прийняти надані послуги згідно з актами наданих послуг за відсутності зауважень щодо надання послуг.

Пунктом 6.3.1 договору встановлений обов`язок виконавця забезпечити надання послуг у строки та на умовах, встановлених цим договором.

Виконавець зобов`язаний негайно письмово проінформувати замовника про ускладнення, які виникли в ході надання послуг або про наявність обставин, що впливають на якість послуг, строки надання послуг, ведуть до відхилення від норм та вимог визначених у технічному завданні, в договору, а також про виявлену неможливість одержати очікувані результати або недоцільність надання послуг з наступним відшкодуванням замовнику збитків та/або виконанням пункту 6.3.9 договору (пункт 6.3.8. договору).

Згідно пункту 7.1. договору замовник і виконавець у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань по даному договору несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Відповідно до пункту 7.2.1 договору за порушення строків надання послуг, встановлених цим договором (ненадання, несвоєчасне надання послуг, надання послуг не в повному обсязі), виконавець сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1 % вартості послуг, за яким допущено прострочено надання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної вартості послуг.

Пунктом 11.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з моменту укладання договору, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов договору Кременчуцьким лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на електронну адресу виконавця було направлено заявку № 7202ВИХ-23-2035 від 16.11.2023 на проведення ремонту пожежного устаткування, пожежного автомобіля ЗІЛ-131 АЦ40-137А, 1999 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до листа № 7202ВИХ-24-2035 від 23.01.2024 замовником погоджено граничний термін виконання ремонту до 18.02.2024 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2024 виконавцем надано замовнику акт передавання-приймання колісного транспортного засобу від 19.03.2024 та акт приймання-передачі надання послуг з капітального ремонту пожежного автомобіля АЦ40 ЗІЛ-131.

Відповідно до акту перевірки якості виконаних робіт/послуг від 08.04.2024 Кременчуцьким лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" встановлено, роботи/послуги, передбачені договором № від 07.11.2023 відповідають умовам договору, технічним характеристикам нормативно-технічної документації та документації виробників матеріалів , виробів, обладнання. Акт приймання виконаних будівельних робіт/послуг за звітний період відповідає фактично наданим обсягам робіт/послуг. Комплект виконавчої документації за звітний період оформлено належним чином відповідно до вимог чинних нормативних документів. Роботи/послуги надані контрагентом з недотриманням строків виконання зобов`язань відповідно до укладеного договору. Під час перевірки виявлено недоліки щодо надання первинного наряд-замовлення через 97 календарних днів чим порушено пункт 5.7. Не надано документ на запасні частини, вузли та агрегати чим порушено пункту 5.17. Відсутні підтверджувальні паспорти заводів виробників (технічні умови), які підтверджують якість запасних частих частин, комплектуючих і витратних матеріалів (цистерна для води, пінобак). Не всі елементи кріплення (болти, гайка, гвинти, шайби) мають гальванічне покриття згідно ГОСТ 9301-86. Табличка маркування пожежного насоса вказує на його виготовлення в період - до 2009 року, що піддає сумніву його стан як нового.

Акту перевірки якості виконаних робіт/послуг від 08.04.2024 має підпис уповноваженого представника виконавця про ознайомлення зі змістом акту.

Листом від 10.04.2004 № 7202ВИХ-24-703 замовником відхилено акт приймання-передачі надання послуг з капітального ремонту пожежного автомобіля АЦ40 ЗІЛ-131 від 19.03.2024, у зв`язку відсутністю пакета документів згідно пункту 5.17 договору та пункту 1 Технічних характеристик.

Листом від 16.04.2024 № СПТ59/9/4 виконавець повідомив замовника про надання всіх відповідних документів та сертифікатів та надано гарантію на виконані роботи терміном на 2 роки.

Листом від 18.04.2004 № 7202ВИХ-24-753 замовником повідомлено виконавця про необхідність з`явитися уповноваженого представника останнього 23.04.2024 для огляду та складання акту невідповідності щодо ремонту пожежного автомобіля АЦ40 ЗІЛ-131.

23.04.2024 замовником складено акт про недоліки виявлені під час приймання-передачі наданих послуг (договір про закупівлю послуг № від 07.11.2023) та надано відповідачу термін до 08.05.2024 для усунення недоліків.

Листом від 15.05.2024 № СПТ59/9/5 виконавець повідомив замовника, що всі вказані в Акті від 23.04.2024 недоліки несуттєві і мали бути усунені при прийманні пожежного автомобіля на території виконавця.

Листом від 21.05.2024 № СПТ59/9/5 виконавець звернувся до замовника про направлення пожежного автомобіля на завод "Будмаш" для усунення зауважень вказаних в акті про недоліки необхідність

Листом від 05.06.2024 № СПТ59/9/6 виконавець звернувся до замовника з проханням про узгодження заміни ємностей (цистерни і пінобака) та пожежною надбудови.

Листом від 11.06.2024 № 7202ВИХ-24-1054 позивач запросив у відповідача пакет документації (сертифікат відповідності, технічні умови, технічні паспорти тощо) на обладнання (вузли, агрегати) власного виробництва замовника.

Листом від 18.06.2024 № 7202ВИХ-24-1101 замовником погоджено виконавцю використання еквівалентних запасних частин (цистерн і пінобака).

Листом від 19.06.2024 № СПТ59/9/6 виконавець повідомив замовника, що всі виявлені недоліки усунуті та про направлення представника для прийняття пожежного автомобіля ЗІЛ-131 та підписання акту приймання-передачі на 20.06.2024.

20.06.2024 між сторонами підписано акт № 4 приймання-передачі надання послуг з ремонту пожежного автомобіля ЗІЛ-131 АЦ40-137А, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, на виконання умов договору Миколаївським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" відповідно до акту приймання-передавання автотракторних засобів та механізмів від 14.03.2024 Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецпожтехніка та ПТО" для проведення ремонту передано автомобіль ЗІЛ-131 АЦ40, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання ремонту автомобіль ЗІЛ-131 АЦ40, реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжено до 14.06.2024.

06.11.2024 сторонами підписано акт № 3 приймання-передачі надання послуг з ремонту пожежного автомобіля ЗІЛ-131 АЦ40-137А, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків надання послуг за договором про закупівлю послуг від 07.11.2023 № , у зв`язку з чим заявлено вимоги про стягнення з відповідача 223 233 грн 12 коп. пені та 116 390 грн 40 коп. штрафу.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що позивач не зважаючи на незначні недоліки протиправно відмовлявся від підписання актів надання послуг. Також, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки на 90%.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою договором підряду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до частини1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За змістом частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (тут і надалі - чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідно до поданих доказів, судом встановлено, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договором про закупівлю послуг від 07.11.2023 № , належним чином не виконано взятих на себе зобов`язання щодо своєчасного послуг з ремонту автомобілів, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до умов пункту 7.2.1 договору.

Заперечення відповідача щодо строку порушення терміну надання послуг та розміру штрафних санкцій не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

В той же час, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, в обґрунтування якого посилається на скрутне матеріальне становище, відсутність доказів понесення позивачем збитків та відключення електроенергії.

Суд зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Таким чином, наведеними нормами статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України передбачено право суду зменшувати розмір заявлених до стягнення сум неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Суд звертає увагу, що ні у вище зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Також суд зазначає, що згідно з приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відтак, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, у постанові від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19 від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За приписами частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин, як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому, слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 Цивільного кодексу України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Аналогічна правова позиці міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

Отже, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу і частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такі висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №910/12247/23.

Окрім цього суд наголошує, що згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Таким чином, застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу вищезазначених засад може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Судом встановлено, що відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Суд наголошує, що згідно статті 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Тобто, відповідач, здійснюючи свою господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів, мав передбачити пов`язані із цим ризики, зокрема, наявність реальної можливості виконання умов спірного договору в частині своєчасної поставки товару.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського процесуального кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Наразі, господарський суд не може враховувати факт ненадання позивачем доказів понесення збитків внаслідок прострочення виконання зобов`язань з поставки товару, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення штрафних санкцій покладений саме на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 року у справі № 910/17259/17, від 14.08.2018 року у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 року у справі № 910/21804/17, від 22.05.2019 року справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 року у справі № 910/1338/19.

Окрім цього будь - яких доказів звернення до позивача з повідомленням про неможливість вчасного виконання зобов`язань за договором в частині поставки товару, а також відповідей на листи та претензії позивача відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного та змісту клопотання відповідача суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження достатньої поважності причин неналежного виконання зобов`язань за договором та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені та штрафу наслідкам порушення, відтак обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути розцінені як виняткові та такі, що є підставою для зменшення нарахованого штрафу.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань з надання послуг за договором у встановлений строк та правомірність нарахованого в зв`язку з цим пені та штрафу та на момент прийняття рішення доказів вчасного надання послуг відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з 223 233 грн 12 коп. пені та 116 390 грн 40 коп. штрафу за порушення строків підлягають задоволенню.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпожтехніка та ПТО" (03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13 офіс 17, ідентифікаційний код 41275296) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44, ідентифікаційний код 42795490) 223 233 (двісті двадцять три тисячі двісті тридцять три) грн 12 коп. пені, 116 390 (сто шістнадцять тисяч триста дев`яносто) грн 40 коп. штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 094 (п`ять тисяч дев`яносто чотири) грн 35 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька