ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" лютого 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1136/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород в інтересах держави

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест», м. Ужгород

про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Ужгород

За участю представників:

прокуратури Нірода М.В., посв. №074086 від 01.03.2023;

відповідача 1 не з`явився;

відповідача 2 Митровка Я.В., адвокат, ордер серії АО № 1200197 від 22.10.2025.

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою в інтересах держави до Ужгородської міської ради та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест», в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення ХХІІІ сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 30.08.2022 № 872;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.09.2022, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К. (зареєстрований в реєстрі за № 1461), щодо земельної ділянки за кадастровим номером :65:001:0111, площею 0,5774 га, розташованої по вулиці Сергія Мартина, 4 в м. Ужгороді

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест» повернути територіальній громаді міста Ужгород земельні ділянки за кадастровими номерами :65:001:0139, площею 0,3731 га та :65:001:0140, площею 0,2043 га, розташовані по вулиці Сергія Мартина, 4 в м. Ужгороді.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/1136/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив у справі підготовче засідання на 28 жовтня 2025 року.

За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою від 08 грудня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті на 13 січня 2026 року.

13 січня 2026 року, до початку судового засідання, Ужгородська окружна прокуратура подала до канцелярії суду заяву від 13.01.2026 № 07.53-108-342ВИХ-26 про залучення співвідповідача та зміну предмета позову.

У судовому засіданні 13 січня 2026 року, за участю прокурора та представника відповідача 2, суд оголосив перерву до 21 січня 2026 року, з огляду на задоволення усно заявленого прокурором клопотання про оголошення перерви щодо якого не заперечив представник відповідача 2.

14 січня 2026 року від Ужгородської окружної прокуратури до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява від 13.01.2026 № 07.53-108-342ВИХ-26 про залучення співвідповідача та зміну предмета позову.

21 січня 2026 року до суду в електронній формі через систему «Електронний суд» Ужгородська окружна прокуратура скерувала клопотання 07.53-108-537ВИХ-26 про залучення третьої особи. У такому клопотанні прокурор також просить суд прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою від 21.01.2026 судом задоволено клопотання прокурора від 13.01.2026 та з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, з метою вирішення клопотання прокурора про залучення третьої особи та про залучення співвідповідача, з підстав, які не були відомі суду та заявнику клопотання під час підготовчого провадження, судом постановлено повернутися у справі №907/1136/25 на стадію підготовчого провадження з призначенням на 03.02.2026 підготовчого засідання у справі.

Прокурор в підготовчому засіданні 03.02.2026 підтримав заявлені клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030», третьої особи ОСОБА_1 та про зміну предмета позову, надав суду пояснення щодо змісту заявлених клопотань та правових підстав для їх задоволення судом.

Представник відповідача 2 в підготовчому засіданні 03.02.2026 не надав заперечень щодо заявлених прокурором клопотань та при їх вирішенні покладається на розсуд суду.

Відповідач 1 в підготовче засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Розглядаючи клопотання прокурора про залучення співвідповідача, третьої особи та зміну предмета позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що 02.10.2025 о 15:56 год. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про укладення договору купівлі-продажу, серія та номер: 905, виданий 02.10.2025, за яким одну з спірних земельних ділянок за кадастровим номером :65:001:0140 площею 0,2043 га відчужено відповідачем 2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» та про вказаний факт продажу земельної ділянки за кадастровим номером :65:001:0140 площею 0,2043 га особі, яка не бере участь у справі прокурору під час заявлення позову відомо не було.

Окрім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.01.2026 за №459935921 вбачається реєстрація 02.10.2025 обтяження земельної ділянки за кадастровим номером :65:001:0140 площею 0,2043 га іпотекою на користь Іпотекодержателя ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи наведені обставини, які не були відомі на час звернення прокурора з даним позовом до суду, прокурор просить суд залучити нового власника однієї із спірних ділянок як співвідповідача, залучити до участі в справі третю особу, як Іпотекодержателя спірної ділянки та прийняти його заяву про зміну предмета позову, відповідно до якого предметом позовних вимог визначає:

- визнання незаконним та скасування рішення ХХІІІ сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 30.08.2022 № 872;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.09.2022, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К. (зареєстрований в реєстрі за № 1461), щодо земельної ділянки за кадастровим номером :65:001:0111, площею 0,5774 га, розташованої по АДРЕСА_1

- зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест» повернути територіальній громаді міста Ужгород земельну ділянку за кадастровими номерами :65:001:0139, площею 0,3731 га, розташовану по вулиці Сергія Мартина, 4 в м. Ужгороді;

- витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» на користь територіальної громади міста Ужгорода земельну ділянку кадастровий номер :65:001:0140, площею 0,2043 га, розташовану по вулиці Сергія Мартина, 4 в м. Ужгороді.

Пояснює, що фактично вимога про зобов`язання відповідача 2 повернути земельну ділянку кадастровий номер :65:001:0140 як наслідок недійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.09.2022 трансформувалася у вимогу про витребування такої ділянки від останнього набувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030», якого прокурор вважає недобросовісним у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим як на правову підставу позову посилається на приписи ст. 387 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Згідно з частиною 4 статті 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 50 ГПК України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Як вбачається з долучених прокурором до клопотання від 14.01.2026 документів, 02 жовтня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест», як Продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030», як Покупцем укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за змістом п. 1 якого Продавець передає у власність Покупця, а останній, в свою чергу, приймає належні Продавцю на праві власності наступні об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку, площею 0,2043 га кадастровий номер :65:001:0140, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4 та будівлю (літ. Г, корпус №13), загальною площею 1124,4 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Сергія Мартина, 4-Г, яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер :65:001:0140.

Договір купівлі-продажу від 02.10.2025 посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Єсипенко І.О. 02.10.2025 за №905.

Окрім того, відповідно до долученого до клопотання від 21.01.2026 Договору іпотеки від 02.10.2025, придбане Товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» за Договором купівлі-продажу від 02.10.2025 майно (будівля (літ. Г, корпус №13), загальною площею 1124,4 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,2043 га кадастровий номер :65:001:0140) передано Товариством в іпотеку громадянину ОСОБА_1 на забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед Іпотекодержателем за Договором позики від 02.10.2025 року.

Договір іпотеки від 02.10.2025 посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Єсипенко І.О. 02.10.2025 за №907.

З долученої прокурором до клопотання від 14.01.2026 Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.01.2026 за №459935921 вбачається реєстрація 02.10.2025 права власності ТОВ «Успіх 2030» на земельну ділянку за кадастровим номером :65:001:0140 площею 0,2043 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2025, індексний номер 81146240) та реєстрація обтяження цієї ділянки іпотекою на користь Іпотекодержателя ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2025, індексний номер 81148356).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що предметом судового розгляду в цій справі відповідно до первісно заявлених прокурором вимог є повернення територіальній громаді міста Ужгород земельних ділянок за кадастровими номерами :65:001:0139, площею 0,3731 га та :65:001:0140, площею 0,2043 га, суд погоджується з аргументами прокурора, що зміна власника однієї із спірних ділянок свідчить про необхідність залучення такого власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» як відповідача у справі, позаяк до означеної юридичної особи відповідно до змісту заяви про зміну предмета позову також заявляються вимоги про витребування такої земельної ділянки, а відтак, клопотання прокурора є обґрунтованим.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що клопотання про залучення співвідповідача, подане в межах строків визначених ст. 48 ГПК України, відповідає правам сторони в господарському процесі, не порушує прав та законних інтересів інших учасників справи, суд вбачає підстави для його задоволення та вважає за необхідне залучити до участі в справі як співвідповідача відповідача 3: Товариство з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» (89450, Урочище Рибник (ПН), Середнянська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області, буд. 2Р, ).

Окрім того, розглядаючи клопотання прокурора про залучення третьої особи, заслухавши пояснення заявника та думку представника відповідача 2, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 50 ГПК України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

З огляду на наведене, враховуючи, що земельна ділянка кадастровий номер :65:001:0140, площею 0,2043 га, яка відповідно до наданого прокурором Договору іпотеки від 02.10.2025 передана в іпотеку, рішення суду в справі про рішення суду у спорі про витребування такої земельної ділянки на користь територіальної громади м. Ужгорода впливатиме на права та обов`язки Іпотекодержателя ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне залучити означену фізичну особу до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2.

Розглядаючи заяву прокурора про зміну предмета позову, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №910/2470/21.

При цьому, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 27.01.2025 у справі № 903/968/23.

Предметом первісно заявлених у цій справі вимог було, зокрема, зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест» повернути територіальній громаді міста Ужгород земельні ділянки за кадастровими номерами :65:001:0139, площею 0,3731 га та :65:001:0140, площею 0,2043 га, розташовані по вулиці Сергія Мартина, 4 в м. Ужгороді, тоді як згідно з поданою заявою прокурор щодо земельної ділянки кадастровий номер :65:001:0140, площею 0,2043 га заявляє вимогу віндикаційного позову шляхом її витребування від останнього набувача відповідача 3.

Підстави позову за змістом поданої прокуратурою заяви не міняються, однак доповнюються новими обставинами щодо відчуження однієї із спірних ділянок відповідачем 2 фактично перед зверненням прокурора з даним позовом до суду.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги, що заява прокурора про зміну предмета позову відповідає за формою та змістом вимогам, що встановлені ч.ч. 3, 5 ст. 46 ГПК України, подана до початку розгляду справи по суті, підписана повноважним представником, а відтак, вказана заява приймається судом та подальший розгляд справи відбуватиметься з урахуванням зміненого предмета позову та доповнених підстав його заявлення.

Водночас, з урахуванням зміненого прокурором предмету позовних вимог, до якого включено вимогу про витребування майна від відповідача 3, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

В силу частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вимоги до змісту та форми позову, а також до документів, які додаються до позовної заяви, встановлено статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-IX від 12.03.2025, яким, зокрема, внесено зміни до статей 164, 174, 238 Господарського процесуального кодексу України, а також до статей 388, 390, 391 Цивільного кодексу України, якими передбачено нові правові підходи до захисту прав добросовісного набувача, у тому числі обов`язкове внесення компенсації вартості майна на депозитний рахунок суду.

Так, статтю 164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною шостою такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Водночас, частину другу статті 174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з частиною третьої статті 388 Цивільного кодексу України держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Законом №4292-ІХ також доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 Цивільного кодексу України).

Законом №4292-ІХ статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Таким чином, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

Позовну заяву у справі № 907/1136/25 було подано в жовтні 2025 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-IX від 12.03.2025, та внесення змін, зокрема, до статей 164, 174, 238 ГПК України, тому у прокурора виник обов`язок для виконання вимог ГПК України зокрема ч. 6 ст. 164 ГПК України.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав добросовісного набувача, закон передбачає, що грошові кошти у розмірі вартості спірного майна мають бути внесені на депозитний рахунок суду, що здійснює розгляд справи, що створює умови для справедливої компенсації при прийнятті судом рішення у справі про задоволення позову.

У рішенні ЄСПЛ у справі «МПП «Фортеця» проти України» зазначено, що необхідність виправити стару «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплати колишньому добросовісному власнику належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування.

Відтак суд, відповідно до приписів Закону № 4292-ІХ, очікує від учасників справи, в тому числі й від прокурора, вчинення обов`язкових дій, спрямованих виключно на забезпечення дотримання порядку розгляду справи та захист прав інших учасників справи за наслідками її розгляду.

Суд також враховує, що статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.... Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, отже їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див. рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany).

У разі задоволення позову в цій справі право власності відповідачів-3, -4, які набули спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання, яке прирівнюється до «позбавлення» власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Водночас, принцип законності вимагає від держави створювати такі судові процедури, які б забезпечували необхідні процесуальні гарантії та, відповідно, дозволяли б національним судовим органам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. рішення у справі «Совтрансавто Холдінг проти України»).

Втручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Суд при ймає до уваги, що відповідно до тверджень прокурора та обставин, що вказані в заяві про зміну предмета позову спірне майно після відчуження шляхом продажу на земельних торгах в подальшому було поділене та його частина перепродана на користь відповідача 3, що на думку прокурора є недобросовісним, позаяк такий набувач майна повинен був проявити розумну обачність та з`ясувати з відкритих джерел про наявність кримінального провадження щодо первісної земельної ділянки кадастровий номер :65:001:0111, а відтак, підстави заявленого позову у цій частині пов`язує виключно з приписами ст. 387 ЦК України.

В даному аспекті суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 177 ГПК України глави 3 Підготовчого провадження розділу І Загальних положень завдання визначено такі завдання підготовчого провадження:

- остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

- з`ясування заперечень проти позовних вимог;

- визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

- вирішення відводів;

- визначення порядку розгляду справи;

- вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Частиною 2 ст. 177 ГПК України визначено, що підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Крім того, у ч. 3 ст. 46 ГПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Суд враховує, що вирішуючи питання про витребування спірного майна, слід передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20(пункт 40)).

На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

Саме при вирішенні питання про витребування майна, здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, пункт 52).

З аналізу вищевказаних норм Закону №4292-IX вбачається, що останні стосуються і підлягають застосуванню при розгляді позовів, предметом яких є витребування нерухомого майна від добросовісного набувача.

При цьому, суд наголошує на тому, що питання добросовісного набуття прав на спірний об`єкт набувачем має бути оцінене судом лише під час судового розгляду справи по суті, а приписи ст. 387 ЦК України є загальними та такими, що наділяють власника правом витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та не пов`язуються з добросовісністю чи недобросовісністю такого набувача.

В даному аспекті суд акцентує увагу, що законність набуття особою права власності на майно та наявність правової підстави для володіння ним a priori у спірних правовідносинах виключає можливість витребування майна в такої особи, а відтак, приписи ст. 387 ЦК України (щодо витребування майна саме від особи, яка незаконно, без правової підстави володіє майном) є загальними та підлягають до застосування як у випадку встановлення судом недобросовісності, так і добросовісності набувача (в крайньому випадку з урахуванням приписів ст. 388 ЦК України).

Так, згідно з частиною п`ятою статті 12 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом, тобто за змістом цієї норми добросовісність набувача презюмується. Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Тобто, зазначена норма закріплює презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи, яка реалізує своє суб`єктивне право, що може бути спростована лише на підставі встановлених судом обставин у відповідному процесуальному порядку. У контексті норм Господарського процесуального кодексу України спростування зазначеної презумпції можливе виключно на стадії судового розгляду справи по суті, оскільки лише на цій стадії суд: досліджує надані сторонами докази, встановлює обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також здійснює правову оцінку поведінки сторін у межах реалізації ними тих чи інших прав.

Суд з`ясовує: чи підстава заволодіння є законною чи незаконною або ж навіть забороненою законом; правова підстава відсутня чи нікчемна; підстава має або ж не має законної волі власника на відчуження; чи обставини вибуття майна поза волею власника встановлено іншим рішенням, вироком суду, чи є такою підставою злочин; насамкінець чи підстава є оплатною чи безвідплатною. Добросовісність щодо витребування майна встановлюється законодавцем як «не знав і не міг знати», що інша особа, яка відчужила набувачеві майно, не мала права його відчужувати.

Поняття добросовісності набувача в наданому Верховним Судом тлумаченні в контексті ч. 5 ст. 12 ЦК України презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна» (Постанова ВП ВС від 20.11.2018 року у справі № 907/50/16 ).

За такого формулювання Верховний Суд оцінює добросовісність як загальну цивільну презумпцію, а не як умову набуття права власності, навіть у титульних спорах про право власності, апелюючи до ст. 41 Конституції. Такі «об`єктивні» обставини як державна реєстрація, інформація з державних реєстрів, рішення суду, також можуть бути спростовані.

Вказане відповідає також загальним засадам господарського судочинства, зокрема, принципам змагальності сторін та рівності учасників процесу перед законом і судом, передбаченим статтями 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, якщо суд за результатом розгляду справи дійде висновку про добросовісність набувача, суд буде зобов`язаний застосувати чинний Закон №4292-IX у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Водночас згідно з частиною тринадцятою статті 238 Господарського процесуального України у разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, суд першої інстанції також буде зобов`язаний застосувати чинний Закон №4292-IX, вирішивши питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача.

Отже, можна прослідкувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між необхідністю внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна (доповнена Законом №4292-IX частина шоста статті 164 Господарського процесуального кодексу України) та умов і порядку їх компенсації (доповнена Законом №4292-IX частина тринадцята статті 238 Господарського процесуального кодексу України) при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Таким чином, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач буде вважатись добросовісним доки не буде доведено протилежне.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.09.2025 у справі № 922/82/20.

Критично суд оцінює зазначені прокурором у підготовчому засіданні 03.02.2026 аргументи щодо можливої відмови у задоволенні позову в разі встановлення добросовісності набувача, вимога до якого прокурором звернена як до недобросовісного, позаяк в такому разі, при встановленні незаконності набуття учасником справи права власності на земельну ділянку, можливості витребування у нього, як в добросовісного набувача спірного майна відповідно до ст. 388 ГПК України, відмова у задоволенні позовних вимог не відповідатиме ні завданню та основним засадам господарського судочинства, нівелюватиме саму суть ініційованого прокурором процесу, спрямованого на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на вищевикладене, суд має забезпечити дотримання балансу прав та інтересів сторін спору, що, з урахуванням Закону №4292-IX, неможливо без дотримання процесуальних гарантій відповідача як потенційно добросовісного набувача на отримання компенсації вартості нерухомого майна, яке прокурор просить повернути із власності останнього.

Аналогічні висновки у спірних правовідносинах містяться також й у постанові Західного апеляційного суду від 08.12.2025 у справі №907/779/25 та суд вважає за необхідне їх врахування у цій справі.

Згідно п. 11 ст. 176 ГПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

При цьому, залишення позовної заяви без руху це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного ГПК України.

Частиною 2 статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.

Відтак, враховуючи, що за наслідками прийняття судом заяви прокурора про зміну предмета позову та розгляду цієї справи в межах змінених позовних вимог можливе прийняття судом рішення про витребування земельної ділянки кадастровий номер :65:001:0140, площею 0,2043 га у відповідача 3, який може бути визнаний судом добросовісним, суд доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, з зобов`язанням прокурора внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі відомої суду вартості спірного майна відповідно до сплаченої відповідачем 3 ціни земельної ділянки, яка за Договором купівлі-продажу від 02.10.2025 становить 245 670,00 грн (п. 2.1. Договору).

Водночас, з урахуванням зазначених вище приписів чинного законодавства, суд звертає увагу прокурора, що внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки кадастровий номер :65:001:0140, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якої здійснена в порядку, визначеному законом на дату подання позову, вважатиметься належним виконання приписів ч. 6 ст. 164 ГПК України та усуватиме виявлені судом недоліки зміненого прокурором позову.

Суд при цьому звертає увагу прокурора, що за змістом ч.ч. 12, 13 ст. 176 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Керуючись ст. ст. 42, 46, 48, 50, 51, 176, 177, 183, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Ужгородської окружної прокуратури від 21.01.2026 про залучення третьої особи задовольнити.

2. Залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

3. Клопотання Ужгородської окружної прокуратури від 13.01.2026 за №07.53-108-342 вих-26 про залучення співвідповідача задовольнити.

4. Залучити до участі в справі як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» (89450, Урочище Рибник (ПН), Середнянська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області, буд. 2Р, ).

5. Клопотання Ужгородської окружної прокуратури від 13.01.2026 за №07.53-108-342 вих-26 про зміну предмету позову прийняти до розгляду та здійснювати в подальшому розгляд справи №907/546/25 з урахуванням зміненого предмету позову.

6. Зобов`язати прокурора та відповідачів у п`ятиденний строк надіслати (надати) третій особі ОСОБА_1 та відповідачу 3 Товариству з обмеженою відповідальністю «Успіх 2030» подані ними заяви по суті спору в даній справі (з додатками), докази надіслання в цей же строк надати суду.

7. Позовну заяву Ужгородської окружної прокуратури залишити без руху.

8. Встановити Ужгородській окружній прокуратурі строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня проголошення даної ухвали, шляхом внесення на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області (UA0018459, ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки кадастровий номер :65:001:0140 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2025 в сумі 245 670,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 06 лютого 2026 року.

Суддя Р.М. Лучко