РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2026Справа № 910/10522/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи № 910/10522/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імаджик", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, про стягнення 109 097,21 грн, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імаджик" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про визнання правочину недійсним,

за участю представників:

Підприємства: Антоненко Л.Л.;

Товариства: не з`явився;

третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імаджик" (далі - Товариство) 109 097,21 грн, з яких: 68 508,89 грн - основна заборгованість з орендної плати за користування нерухомим майном, що належить до комунальної власності - нежитловими приміщеннями, загальною площею 87,20 м2, розташованими за адресою: місто Київ, вулиця Космонавта Волкова (Поповича), будинок 24, літера "Б", балансоутримувачем яких є позивач; 19 680,76 грн - заборгованість з відшкодування податку за користування земельною ділянкою, 3 409,21 грн - інфляційні втрати, 1 448,48 грн - три проценти річних, 2 055,27 грн - штраф, 13 994,60 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати платежів, визначених договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, від 3 листопада 2021 року № 3488.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/10522/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою суду: залучено до участі в справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - Департамент) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; зобов`язано позивача надіслати на адресу залученої третьої особи копію позовної заяви з доданими до неї документами, а також надати суду відповідні докази.

29 серпня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли докази направлення копій позовної заяви з додатками третій особі.

19 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від 18 вересня 2025 року про продовження процесуального строку на подання відзиву до 26 вересня 2025 року включно, яке ухвалою суду від 22 вересня 2025 року задоволено.

Цього ж дня через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява від 18 вересня 2025 року про зупинення провадження в справі. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

24 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати, у якій останній повідомив суд про те, що ціна позову не змінилась, спірна заборгованість Товариством сплачена не була.

29 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла зустрічна позовна заява від 26 вересня 2025 року до Підприємства, у якій Товариство просило визнати недійсним укладений між сторонами та Департаментом договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, від 3 листопада 2021 року № 3488.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2025 року зустрічний позов Товариства до Підприємства прийнято до розгляду, вирішено здійснювати розгляд справи № 910/10522/25 за правилами загального позовного провадження, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та призначено проведення підготовчого засідання за зустрічним позовом разом із первісним позовом на 23 жовтня 2025 року.

16 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" від Підприємства надійшли: клопотання від вказаної дати про долучення доказів до матеріалів справи; відзив на зустрічний позов Товариства від 15 жовтня 2025 року, у якому Підприємство проти задоволення зустрічного позову заперечувало та зазначало про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки Товариство, як юридична особа, вчинило дії, спрямовані на укладення та подальше прийняття до виконання зазначеного правочину, шляхом: участі в аукціоні за лотом № LLE001-UA-000 на майданчику "Прозорро.Продажі" (https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-000/); сплати авансового внеску, забезпечувального депозиту (на виконання пунктів 3.5., 4.5. договору); сплати платежів з орендної плати та відшкодування земельного податку (на виконання пунктів 3.1., 3.4., 6.5. договору); укладання договору страхування орендованого майна (на виконання пункту 7.1. договору). Вказані обставини свідчать про наступне схвалення Товариством своїми діями оспорюваного правочину відповідно до статті 241 ЦК України.

21 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати про відкладення засідання.

22 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" від Департаменту надійшло клопотання від цієї ж дати про долучення доказів до матеріалів справи. У цьому ж клопотанні третя особа: підтримала позовні вимоги Підприємства, просила суд їх задовольнити; у задоволенні зустрічного позову Товариства просила відмовити.

У підготовчому засіданні 23 жовтня 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про відкладення засідання на 20 листопада 2025 року.

19 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати про відкладення засідання.

У підготовчому засіданні 20 листопада 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів; про відмову в задоволенні клопотання відповідача від 19 листопада 2025 року про відкладення засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 8 січня 2026 року.

У судовому засіданні 8 січня 2026 року судом було оголошено перерву до 29 січня 2026 року.

У судовому засіданні 29 січня 2026 року представник Підприємства підтримав вимоги, викладені у своїй позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов.

Товариство та третя особа про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та в установленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників в призначене засідання не забезпечили. При цьому, Товариство відзиву на позов Підприємства чи інших заяв по суті спору (окрім зустрічного позову) не подало.

Разом із цим, 27 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати про розгляд справи № 910/10522/25 без участі його представника. У цьому ж клопотанні Товариство підтримало вимоги зустрічної позовної заяви та заперечувало проти задоволення первісного позову Підприємства.

Положеннями частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги те, що учасники справи були належним чином повідомлені про її розгляд, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для розгляду цієї справи по суті, суд дійшов висновку про розгляд останньої за наявними матеріалами без участі представників Товариства та Департаменту.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Підприємства, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги Підприємства та Товариства, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2021 року між Департаментом, Підприємством і Товариством було підписано договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, № 3488, за умовами якого позивач і третя особа передали, а Товариство - прийняло, у строкове платне користування майно - нежитлові приміщеннями, загальною площею 87,20 м2 (І та ІІ поверхи), розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Космонавта Волкова (Поповича), будинок 24, літера "Б", які перебувають на балансі Підприємства.

Цей правочин підписаний від імені Товариства Чернатою О.А., як директором, представниками Департаменту та Підприємства, а також скріплений печатками останніх.

Згідно з пунктом 2.1. договору орендар вступає в строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

Відповідно до підпунктів 8.1., 8.2. Умов договору місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону, становить 4 001,00 грн без ПДВ. Компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою та витрат на утримання орендованого майна й надання комунальних послуг орендарю відбувається в порядку, передбаченому пунктом 6.5 договору або в інший незаборонений законодавством спосіб.

За умовами пунктів 3.1., 3.2. договору до складу орендної плати не входять витрати зі сплати комунальних послуг, витрати на утримання орендованого майна (послуг з управління об`єктом нерухомості, витрати на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на підставі окремих договорів, укладених безпосередньо з постачальниками комунальних послуг та/або із балансоутримувачем та/або виставлених балансоутримувачем рахунків у порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору. Нарахування податку на додану вартість на орендну плату та авансовий внесок орендної плати, що визначені в підпункті 8.1. пункту 8 та пункті 9 Умов договору, здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Нарахування податку на додану вартість на забезпечувальний депозит, зазначений у пункті 10 Умов договору, не здійснюється. Орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року.

Пунктами 3.3., 3.4. вказаного правочину визначено, що орендар сплачує орендну плату щомісяця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Орендар сплачує орендну плату на підставі підпункту 8.1. пункту 8 Умов та пункту 3.2. цього договору.

Відповідно до пунктів 3.5., 3.6. вказаного правочину в день його укладення (або до цієї дати) орендар сплачує орендну плату за кількість місяців, зазначену в пункті 9 Умов (авансовий внесок з орендної плати), на підставі документів, визначених у пункті 3.6 цього договору. Підставою для сплати авансового внеску з орендної плати є протокол про результати електронного аукціону.

Згідно з пунктом 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується балансоутримувачем.

З метою виконання зобов`язань орендаря за цим договором, а також зобов`язань щодо компенсації витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою та/або щодо відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, до/або в день підписання цього договору орендар сплачує на рахунок балансоутримувача забезпечувальний депозит в розмірі, визначеному в пункті 10 Умов (без урахування ПДВ) (пункт 4.5. цієї угоди).

Відповідно до пункту 6.5. вказаного правочину вартість фактично спожитих комунальних послуг орендар зобов`язаний самостійно сплачувати постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття тощо), за тарифами, які в установленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання. Вартість витрат на утримання орендованого майна орендар зобов`язаний сплачувати самостійно та/або на підставі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем. Компенсацію витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою орендар зобов`язаний сплачувати на підставі виставлених балансоутримувачем рахунків.

За умовами пункту 7.1. договору орендар зобов`язаний: протягом 10-ти календарних днів з дня укладення цього договору застрахувати майно на суму його страхової вартості, визначеної у пункті 6.2. Умов, на користь балансоутримувача, зокрема, від пожежі, затоплення, протиправних дій третіх осіб, стихійного лиха, та протягом 10-ти календарних днів з дня укладення договору страхування (договорів страхування) надати балансоутримувачу та орендодавцю завірені належним чином копії договору страхування й документів, які підтверджують сплату страхового платежу (страхових платежів); поновлювати щороку договір страхування так, щоб протягом строку дії цього договору майно було застрахованим, і надавати балансоутримувачу та орендодавцю завірені належним чином копії договору страхування й документів, які підтверджують сплату страхового платежу. Якщо договір страхування укладений на строк, що є іншим, ніж один рік, такий договір повинен бути поновлений після закінчення строку, на який його укладено. Оплата послуг страховика здійснюється за рахунок орендаря (страхувальника).

Строк дії договору оренди - 5 років з дати набрання ним чинності. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього правочину (пункт 11 Умов та пункт 12.1. договору).

Судом встановлено, що 3 листопада 2021 року Підприємство передало, а Товариство - прийняло, в орендне користування обумовлені договором приміщення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією підписаного між Підприємством і Товариством акта приймання-передачі нерухомого майна від вказаної дати.

Як зазначало Підприємство у своєму позові, Товариство взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином належним чином не виконало, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість з орендної плати за період з 1 січня 2024 року по 30 червня 2025 року в загальному розмірі 68 508,89 грн, а також заборгованість з відшкодування податку за користування земельною ділянкою за виставленими Підприємством рахунками за період з 1 лютого 2022 року по 30 червня 2025 року в розмірі 19 680,76 грн (належні докази направлення на поштову адресу Товариства відповідних рахунків на оплату вказаних послуг з відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг) наявні в матеріалах справи).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата визначається за результатами аукціону. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

У пункті 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу Товариства з орендної плати за період з 1 січня 2024 року по 30 червня 2025 року, яка складає 68 508,89 грн, а також з відшкодування податку за користування земельною ділянкою за період з 1 лютого 2022 року по 30 червня 2025 року в розмірі 19 680,76 грн, підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останнє на момент прийняття рішення не надало документів, які свідчать про погашення вказаних сум, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вказаних вимог Підприємства до Товариства. У зв`язку з цим позов Підприємства в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку з оплати орендної плати, позивач також просив суд стягнути з відповідача 3 409,21 грн інфляційних втрат та 1 448,48 грн трьох процентів річних, нарахованих на відповідні суми основної заборгованості з орендної плати за загальний період прострочення з 16 лютого 2024 року по 31 липня 2025 року згідно наданого позивачем розрахунку.

Орендар згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України сплачує втрати від інфляції за заборгованістю і три проценти річних від простроченої суми заборгованості (пункт 3.8. договору).

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а заявлений розмір інфляційних втрат не перевищує розраховану судом суму вказаної компенсаційної виплати, позовні вимоги про стягнення з Товариства вказаних сум також підлягають задоволенню.

Крім того, Підприємство просило суд стягнути з відповідача 2 055,27 грн штрафу та 13 994,60 грн пені, нарахованої на відповідні суми основної заборгованості з орендної плати за загальний період прострочення з 16 лютого 2024 року по 31 липня 2025 року згідно наданого вказаним позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин).

За умовами пункту 3.8. договору на суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати. Крім того, якщо на дату сплати орендних платежів заборгованість за ними становить не менше ніж три місяці, орендар додатково сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір штрафу є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

Разом із цим, згідно з частиною 6 статті 232 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин та періоду нарахування заявленої до стягнення з Товариства пені) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умову договору, якою передбачено нарахування штрафних санкцій за весь час прострочення виконання зобов`язань, не можна визнати такою, що встановлює інший строк нарахування пені, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 серпня 2021 року № 910/13575/20.

Однак, як вбачається з наданого Підприємством розрахунку пені, останнім здійснено нарахування вказаної штрафної санкції понад встановлений частиною 6 статті 232 ГК України граничний строк її нарахування. У зв`язку з цим судом здійснено власний розрахунок пені з обмеженням строку її нарахування у шість місяців з початкової дати прострочення Товариством сплати орендної плати за кожен місяць окремо. За розрахунком суду, обґрунтований розмір пені за належний період прострочення Товариством орендних платежів за січень 2024 року - червень 2025 року (з обмеженням нарахування пені 6-місячним строком), складає 7 986,93 грн. За таких обставин, вищезазначена позовна вимога підлягає задоволенню в частині вказаної суми. Вимога про стягнення 6 007,67 грн пені є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що позов Підприємства підлягає частковому задоволенню.

Обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, Товариство вказувало на те, що вказаний договір оренди нерухомого майна від 3 листопада 2021 року № 3488 було підписано від імені Товариства особою, яка не мала повноважень на вчинення такої дії. У зв`язку з цим останній підлягає визнанню недійсним на підставі частини 1 статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи з вимог частини 1 вказаної статті, правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Разом із цим, у статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Несвоєчасне усунення посадової особи від повноважень не може автоматично впливати на оцінку попередніх юридичних вчинків. Внутрішні відносини юридичної особи між її учасниками та генеральним директором не можуть впливати на права контрагента або створювати перешкоди для провадження господарської діяльності.

Юридична особа повинна самостійно нести відповідальність за негативні наслідки дій своїх посадових осіб та уповноважена захистити свої порушені права шляхом, зокрема, пред`явлення вимог до такої посадової особи про відшкодування заподіяної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 12 липня 2023 року в справі № 910/13536/21.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було укладено між сторонами за результатами проведення аукціону на майданчику "Прозорро.Продажі" (лот № LLE001-UA-000).

З інформації, розміщеної на веб-сторінці вказаного електронного за адресою: https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-000/, вбачається, що для участі у вказаному аукціоні Товариство здійснило оплату гарантійного внеску в розмірі 9 897,20 грн та реєстраційного внеску в розмірі 600,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій від 4 жовтня 2021 року № 0.0..1 та № 0.0..1. Факт участі Товариства у вказаному аукціоні останнім не заперечувався.

З наявної у матеріалах справи копії протоколу електронного аукціону № LLE001-UA-000, затвердженого наказом Департаменту від 20 жовтня 2021 року, яким Товариство було визначено переможцем вказаного аукціону на укладання спірного договору, вбачається, що вказаний протокол був підписаний 6 жовтня 2021 року кваліфікованим електронним підписом представника Товариства - Чернатою О.А., який згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) був керівником (директором) Товариства до 20 жовтня 2021 року та мав відповідні повноваження на вчинення юридично значимих дій від імені цієї юридичної особи до вказаної дати.

З відомостей з ЄДР також вбачається, що на час підписання спірного правочину (3 листопада 2021 року) директором Товариства була Бондаренко Л.Ю. Проте докази на підтвердження притягнення директора Чернати О.А. до відповідальності за перевищення наданих йому повноважень при вчиненні спірного правочину у матеріалах справи також відсутні.

Разом із цим, відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду в складі Касаційного господарського суду: від 19 червня 2024 року в справі № 926/701-б/22, від 10 квітня 2018 року в справі № 910/11079/17, від 25 квітня 2018 року в справі № 910/9915/17, від 2 квітня 2019 року в справі № 904/2178/18.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що після зміни керівника Товариства та вчинення спірного правочину, останнє неодноразового здійснювало дії, направлені на подальше схвалення укладеного з Департаментом і Підприємством договору, зокрема, шляхом оплати передбачених пунктами 3.5. та 4.5. Умов договору авансового внеску та забезпечувального платежу, а також передбачених пунктами 3.1., 3.4., 6.5. договору орендних платежів та відшкодування земельного податку. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи: копіями довідок АТ "Банк Кредит Дніпро" про підтвердження оплати коштів на поточний рахунок Підприємства від контрагента - Товариства: від 1 жовтня 2025 року № 59/14-1120, від 9 жовтня 2025 року № 59/14-1182; банківськими виписками по особовому рахунку Підприємства: за 3 листопада 2021 року, за 20 вересня 2024 року та 11 листопада 2024 року; копіями платіжних інструкцій: від 3 листопада 2021 року: № @2PL964487 на суму 9 602,40 грн з призначення платежу: "Оплата авансового платежу за право оренди приміщення Київ, вул. Волкова, 24-Б від ТОВ «ІМАДЖИК», ТОВ «ІМАДЖИК» Чалий Павло Володимирович", № @2PL964490 на суму 8 002,00 грн з призначенням платежу: "Оплата забезпечувального депозиту за право оренди приміщення Київ, вул. Волкова, 24-Б від ТОВ «ІМАДЖИК», ТОВ «ІМАДЖИК» ОСОБА_1 ", від 20 вересня 2024 року № @2PL932396 на суму 5 000,00 грн з призначенням платежу: "Сплата орендної плати згідно договору оренди № 3488 від 03.11.2021р., ТОВ ІМАДЖИК", від 11 листопада 2024 року: № @2PL870999 на суму 5 500,00 грн з призначенням платежу: "Сплата орендної плати та інших платежів згідно договору оренди № 3488 від 03.11.2021р., ТОВ ІМАДЖИК", № @2PL884023 на суму 3 500,00 грн з призначенням платежу: "Відшкодування земельного податку згідно договору оренди № 3488 від 03.11.2021р., ТОВ ІМАДЖИК".

При цьому, судом враховано, що внесення орендної плати та сплата відшкодування земельного податку за спірним правочином згідно з вищевказаними платіжними документами вчинялися Букатим Д.М., який згідно відомостей з ЄДР є директором Товариства з 16 травня 2024 року. У свою чергу, оплата на користь Підприємства авансового внеску та забезпечувального платежу здійснювались Чалим П.В., який згідно відомостей з ЄДР був директором Товариства у період з 30 березня 2023 року по 15 травня 2024 року.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія укладеного між Товариством і Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" договору комплексного страхування орендованого майна фізичних та юридичних осіб від 17 квітня 2025 року № МН/ВГ-6404681 (далі - договір страхування). Вказаний правочин підписаний від імені Товариства його повноважним представником - Букатим Д.М. й докази оскарження цього правочину чи визнання його недійсним у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутні.

Умовами вказаного договору страхування прямо визначено, що: підстава наявності страхового інтересу, правовий статус щодо орендованого майна - договір оренди від 3 листопада 2021 року № 3488 (пункт 2 договору страхування); особа, яка укладає договір від імені страхувальника-юридичної особи - директор Букатий Дмитро Миколайович (пункт 2.1. договору страхування); адреса об`єкта страхування: місто Київ, вулиця Космонавта Волкова, будинок 24, літера "Б" (підпункт 5.2.3. договору страхування).

Факт укладання вказаного договору страхування також підтверджується наявною у матеріалах справи копією листа вказаного страхувальника від 15 жовтня 2025 року вих. № 15-10-25-1, наданого у відповідь на адвокатський запит представника Підприємства.

У матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження повернення Товариством у встановленому законом порядку переданого йому Підприємством за спірним правочином нерухомого майна.

Вищевказані обставини свідчать про наступне схвалення повноваженими представниками Товариства спірного правочину, що в силу приписів статті 241 ЦК України виключає можливість визнання його недійсним.

Так само не зумовлює недійсність спірного правочину відсутність на ньому відтиску печатки Товариства, оскільки за приписами статті 581 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин сторін) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Судом також враховано, що обов`язковість застосування печатки в господарській діяльності юридичних осіб була скасована у 2014 році відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу" від 15 квітня 2014 року № 1206-VII, тоді як Товариство було створене та зареєстроване як юридична особа згідно з відомостей з ЄДР лише 15 липня 2021 року.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що підстави недійсності оспорюваного договору Товариством у встановленому законом порядку доведені не були.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість зустрічного позову Товариства, а відтак останній задоволенню не підлягає.

Інші доводи, на які посилалося учасники справи під час її розгляду, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог Підприємства та відмови у задоволенні зустрічного позову Товариства.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого за позовом Підприємства, у зв`язку із частковим задоволенням цього позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом у зв`язку з відмовою в його задоволенні покладаються на Товариство.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імаджик" (02055, місто Київ, вулиця Анни Ахматової, будинок 33, квартира 92; ідентифікаційний код 44345381) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 40538421) 68 508 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот вісім) грн 89 коп. основної заборгованості з орендної плати, 19 680 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн 76 коп. заборгованості з відшкодування податку за користування земельною ділянкою, 3 409 (три тисячі чотириста дев`ять) грн 21 коп. інфляційних втрат, 1 448 (одну тисячу чотириста сорок вісім) грн 48 коп. трьох процентів річних, 2 055 (дві тисячі п`ятдесят п`ять) грн 27 коп. штрафу, 7 986 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн 93 коп. пені та 2 289 (дві тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 01 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Імаджик" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 9 лютого 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко