ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 911/666/24(911/341/25)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ТОВ "Фаворит Агро 2021": не з`явився,

ОСОБА_1 : Карасьов О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 (колегія суддів у складі: Остапенко О.М. - головуючий, Отрюх Б.В., Сотніков С.В.)

та рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2025 (суддя Гребенюк Т.Д.)

у справі № 911/666/24 (911/341/25)

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Агро 2021" арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича

до ОСОБА_1

про визнання недійсним правочину (спростування майнових дій)

у межах справи №911/666/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Агро 2021"

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи та стислий зміст позовних вимог

1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.04.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Агро 2021" (далі - Боржник).

2. Постановою Господарського суду Київської області від 08.10.2024 визнано Боржника банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру.

3. У межах зазначеної справи 27.01.2025 ліквідатор Боржника звернувся до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про визнання недійсним правочину (майнових дій) з видачі Боржником у позику Відповідачу в період з 04.03.2021 до 02.03.2023 грошових коштів у загальній сумі 830200 грн.

4. Позов мотивовано тим, що спірні правочини вчинено у підозрілий період із особою, що є заінтересованою щодо Боржника; внаслідок їх вчинення завдано збитків Боржнику на суму 830200 грн; Боржник безоплатно здійснив відчуження майна (коштів) без відповідних зустрічних майнових дій іншої сторони; суттєво погіршилось майнове становище Боржника, він набув стану неплатоспроможності та втратив здатність розрахуватися з кредиторами; на виконання спірного правочину Боржник сплатив Відповідачеві кошти в день, коли сума вимог кредиторів до Боржника перевищувала вартість його майна; спірний правочин не відповідає критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5. За інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Фаворит Агро 2021" (Боржник) є ОСОБА_2 .

6. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №3 від 30.05.2025 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є рідним сином ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

7. Згідно з відомостями фінансової звітності Боржника станом на 31.12.2021 його активи складали 4317,5 тис. грн, а пасив - 4245,3 тис. грн; станом на кінець звітного періоду 31.12.2022 сукупна вартість активів Боржника становила 4109,80 тис. грн, а розмір пасиву - 3850,6 тис. грн; станом на 01.01.2023 оборотні активи Боржника складали 4109,8 тис. грн, поточні зобов`язання - 3850,6 тис. грн.

8. Відповідно до висновків, які містяться у аналізі фінансово-господарської діяльності Боржника від 19.08.2024, який був предметом дослідження у підсумковому засіданні у справі про банкрутство та встановлені в постанові Господарського суду Київської області від 08.10.2024 у справі №911/666/24:

- за результатами 2021 року розмір кредиторських зобов`язань Боржника становив 6693,30 тис. грн і перевищував вартість зазначених в балансі активів 4317,50 тис. грн (рядок 1300 балансу) на 2375,80 тис. грн. Тобто активів Боржника в розмірі 4317,5 тис. грн не вистачало для задоволення вимог кредиторів у загальному розмірі 6693,30 тис. грн;

- за результатами 2022 року розмір кредиторських зобов`язань Боржника становив 10784,20 тис. грн і перевищував вартість активів 4109,8 тис. грн (рядок 1300 балансу) на 6674,40 тис. грн. Тобто активів Боржника у розмірі 4109,8 тис. грн не вистачало на задоволення вимог кредиторів у загальному розмірі 6674,40 тис. грн;

- за результатами 2023 року розмір кредиторських зобов`язань Боржника становив 15794,72 тис. грн і перевищував вартість зазначених в балансі активів 4109,8 тис. грн (рядок 1300 балансу) на 11684,92 тис. грн. Тобто активів Боржника в розмірі 4109,8 тис. грн не вистачало для задоволення вимог кредиторів у загальному розмірі 15794,72 тис. грн.

9. Вимоги кредиторів у справі про банкрутство Боржника складають суму 6485244,10 грн.

10. Боржник та Відповідач уклали договір поворотної фінансової допомоги №006-ПФД від 10.10.2021 (далі - Договір позики).

11. Згідно з пунктом 1.1 Договору позики Боржник надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором позики. Підписання Договору позики свідчить про факт передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику. Підтвердженням повернення позики позичальником позикодавцю є укладена додаткова угода до Договору позики.

12. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі суми 2500000 грн (пункт 2.1 Договору позики).

13. Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (пункт 2.2 Договору позики).

14. Поворотна фінансова допомога використовується для потреб позичальника (пункт 2.3 Договору позики).

15. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 10.10.2030 (пункт 3.1 Договору позики).

16. Боржник сплатив Відповідачу 2150000 грн за період з 22.11.2021 до 26.01.2022, а Відповідач повернув Боржнику 1319800 грн за період з 03.05.2022 до 28.07.2022, що підтверджується випискою по банківському рахунку Боржника, наданою ліквідатором та Відповідачем.

17. У подальшому Боржник і Відповідач уклали угоду від 30.09.2022 до Договору позики (далі - Угода) про таке:

- Відповідач на дату укладення Угоди має перед Боржником заборгованість у сумі 830200 грн за Договором позики, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки станом на 28.07.2022;

- Відповідач з метою погашення зазначеної заборгованості відповідно до частини 1 статті 600 Цивільного кодексу України передає у власність Боржника за актом приймання-передачі майно - дискову борону БДВП - 6.3 вартістю 830200 грн. Загальна вартість майна, що передається за актом приймання-передачі, сторонами оцінена у 830200 грн.

- зобов`язання Відповідача, визначені у пункті 1 Угоди, припиняються з моменту підписання Угоди та передання майна, визначеного в пункті 2 Угоди, за актом приймання- передачі.

18. За змістом акта прийому-передачі від 30.09.2022, Відповідач передав Боржнику дискову борону БДВП - 6.3 вартістю 830200,00 грн.

19. У процедурі розпорядження майном Боржника у справі про банкрутство встановлено, що згідно з відповіддю ГСЦ МВС від 10.05.2024 станом на 10.05.2024 в єдиному державному реєстрі транспортних засобів запитувані щодо Боржника відомості відсутні. Листом ГУ Держпродспоживслужби в Київській області від 03.05.2024 повідомлено, що станом на 02.05.2024 відсутня інформація про транспортні засоби, зареєстровані за Боржником; до управління не надходило звернень від Боржника на предмет видачі документів дозвільного, погоджувального, облікового та іншого характеру. Будь-якої іншої інформації, яка б свідчила про наявність Боржника техніки, яка стала предметом Угоди під час процедури розпорядження майном не отримано.

20. Під час розгляду цієї справи господарським судам не надано будь-яких доказів наявності у Боржника або Відповідача на праві власності дискової борони БДВП - 6.3 та / або існування такої техніки взагалі.

Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

21. Рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025, позов задоволено частково, визнано недійсним правочин (майнові дії) з видачі Боржником у позику Відповідачу в період з 15.04.2021 по 02.03.2023 коштів у загальній сумі 830200,00 грн, а в іншій частині позову відмовлено.

22. Судові рішення мотивовано встановленням обставин, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог відповідно до положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), зокрема: спірні правочини щодо перерахування грошових коштів / майнові дії укладено (здійснено) Боржником у межах підозрілого періоду із заінтересованою стосовно Боржника особою; майновими діями Боржник безоплатно здійснив відчуження майна (коштів у сумі 830200 грн) без відповідних зустрічних майнових дій Відповідача; майнові дії на суму 830200 грн суттєво погіршили майнове становище Боржника внаслідок чого він набув стану неплатоспроможності та втратив здатність розрахуватися з кредиторами; спірні майнові дії призвели до того, що Боржник оплатив іншій особі у день, коли сума вимог кредиторів до Боржника перевищувала вартість майна; спірними майновими діями завдано збитків (шкоди) Боржнику в сумі 830200 грн; майнові дії не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності.

23. При цьому господарські суди виходили з того, що позивач помилково просить визнати недійсним правочин (майнові дії) за період, починаючи саме з 04.03.2021, адже "підозрілий період" охоплює часовий проміжок з 15.04.2021 до 15.04.2024.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

24. Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення та постанову господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

25. Касаційну скаргу подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287, пунктом 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

26. Відповідач зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій не урахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах: від 17.12.2020 у справі №911/4670/13, від 30.07.2020 у справі №910/15481/17, від 21.02.2019 у справі №911/4590/13, щодо застосування статей 118, 119 ГПК України (поновлення процесуальних строків); від 20.02.2025 у справі №916/925/24, від 28.02.2024 у справі №910/12005/22, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, від 09.10.2018 у справі №5/452/06, від 30.07.2020 у справі №910/15481/17, від 17.12.2020 у справі №911/4670/13, від 11.10.2023 у справі №910/7381/21, щодо застосування статті 80 ГПК України (надання доказів); від 12.01.2021 у справі №916/97/20, від 16.12.2020 у справі №914/554/19, від 24.05.2018 у справі №922/2391/16, від 23.12.2020 у справі №757/28231/13-ц, від 06.07.2022 у справі №910/6210/20, щодо застосування статті 75 ГПК України; від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 стосовно застосування статей 2, 6, 7, 13 ГПК України (принципи змагальності та рівності сторін); від 24.07.2019 у справі №405/1820/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 20.05.2020 у справі №922/1903/18, від 30.01.2019 у справі №910/6179/17, від 28.02.2024 у справі №908/70/22(908/1566/22), від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, від 11.05.2023 у справі №910/17047/20, щодо застосування статті 42 КУзПБ у подібних правовідносинах.

27. Відповідач стверджує, що місцевий господарський суд безпідставно з порушенням вимог частини 8 статті 80, статей 118, 119 ГПК України прийняв додаткові докази, подані Боржником разом із додатковими поясненнями поза межами процесуального строку на їх подання, та помилково задовольнив клопотання про долучення таких доказів у зв`язку з їх наявністю в матеріалах справи про банкрутство Боржника та дослідженням у підсумковому засіданні, не надавши правової оцінки наданим Відповідачем запереченням щодо відповідних доказів.

28. Відповідач вважає, що встановлені в межах справи про банкрутство Боржника обставини не можуть вважатися преюдиційними, оскільки відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України такі обставини повинні бути встановлені за участю тих же осіб, що беруть участь у основній справі. Водночас подані Боржником докази (фінансова звітність Боржника, відомості про рух коштів по рахунку тощо) не відповідають таким критеріям доказування як належність, допустимість і достовірність, передбаченим статтями 76-78 ГПК України, та не мали братись до уваги.

29. Також Відповідач зауважує, що у прийнятому до уваги господарськими судами витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Невірко В.С. був засновником Боржника станом на 12.02.2025, а не на момент укладення спірного правочину.

30. Відповідач зазначає, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених обставин, але Боржник у цій справі не зазначає, яким чином будуть захищені та відновлені в розумінні статей 15, 16 Цивільного кодексу України його права та законні інтереси в результаті визнання недійсним оспорюваного правочину, а господарські суди не встановили обставини відчуження за таким правочином активів Боржника, які могли би бути повернені до складу його ліквідаційної маси внаслідок недійсності правочину.

31. На думку Відповідача, визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги не змінить майнового стану Боржника, адже у справі не вирішується питання про повернення майна в ліквідаційну масу Боржника згідно з частиною 3 статті 42 КУзПБ.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

32. Інші учасники справи не надали відзиви на касаційну скаргу в установлений судом термін.

Позиція Верховного Суду

33. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

34. Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду позову ліквідатора Боржника, заявленого в межах справи про банкрутство, про визнання недійсним правочину (спростування майнових дій) з видачі Боржником у позику Відповідачу коштів.

35. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

36. Розгляд та захист порушених прав у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

37. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ.

38. Згідно з положеннями зазначеної статті КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, зокрема з таких підстав: боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна (частина 1).

39. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою (частина 2).

40. КУзПБ не містить визначення майнових дій, вчинених боржником, проте Верховний Суд, застосовуючи положення статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" неодноразово надавав пояснення майновим діям боржника в розумінні процедур банкрутства. Так, зокрема:

- у постанові Верховного Суду в складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 30.10.2019 у справі №910/7827/17 вказано, що майнові дії боржника - це вид юридичних дій, як-то вчинки, що здійснені боржником або від імені боржника і мають матеріальний вираз у формі документу будь-якого правочину (угоди, договору), розпорядчого документу, акту, пов`язаного з волевиявленням боржника як суб`єкта правовідносин на відчуження майнових активів боржника або відмову від них;

- у постанові від 19.11.2019 у справі №908/1305/15-г Верховний Суд вказав, що під майновими діями боржника, в контексті положень статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", слід розуміти юридичні дії, які є підставою для виникнення, зміни, припинення правовідносин, зокрема, виконання боржником зобов`язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів, виконання зобов`язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна, тощо;

- у постанові від 13.02.2019 у справі №04/01/5026/1089/2011 Верховний Суд зазначив, що спростування майнових дій виступає як заперечення, відхилення, оспорення фактичних даних чи обставин, що визначають правомірність майнових дій боржника, та може мати форму визнання недійсними (незаконними, нечинними) дій боржника, які вчинені щодо розпорядження його майном на підставі рішень власника або його органів управління (керівника боржника, власника боржника, загальних зборів боржника тощо).

41. За подібного правового регулювання інституту спростування майнових дій боржника Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та КУзПБ, з огляду на мету та цілі процедур банкрутства, наведені вище висновки щодо визначення поняття "майнових дій боржника" підлягають врахуванню також при застосуванні положень статті 42 КУзПБ (подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.05.2025 у справі №910/18632/23 (910/9049/24)).

42. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).

43. Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).

44. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

45. Подібний за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

46. Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).

47. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування певних способів захисту.

48. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

49. Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15).

50. Разом із тим Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

51. Зокрема, за змістом преамбули КУзПБ одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.

52. Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.

53. Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

54. Зокрема, у випадку укладення фраудаторного правочину, який передбачає виникнення у боржника певних зобов`язань задля впливу на формування та справедливий розподіл ліквідаційної маси (фіктивного збільшення кредиторської заборгованості тощо), але не є виконаним на момент його оспорення, задоволення позову про визнання недійсним такого правочину матиме наслідком реальне поновлення прав учасників процедури банкрутства, адже це нівелює юридичні наслідки, які могли бути створені спірним правочином, та не потребує вжиття додаткових способів захисту.

55. Однак у разі, якщо на виконання фраудаторного правочину його сторони вчинили певні дії, тобто передали майно, сплатили кошти тощо, тоді для поновлення прав потерпілих осіб самого лише визнання його недійсним є недостатньо. Захист прав у такому випадку має забезпечуватися шляхом застосування зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту.

56. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц зауважила, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).

57. Статтею 216 Цивільного кодексу України врегульовано наслідки недійсності правочину. Згідно з частиною 1 зазначеної статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

58. Частиною 3 статті 42 КУзПБ також передбачено, що в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною 1 або 2 цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

59. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 щодо застосування норм статті 216 Цивільного кодексу України виснував, зокрема, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

60. У постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду також зазначила, що позовна вимога про визнання правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування / повернення майна з володіння відповідача.

61. У цій справі господарські суди встановили, що 10.10.2021 Боржник і Відповідач уклали Договір позики щодо надання поворотної фінансової допомоги в загальному розмірі 2500000 грн; у період з 22.11.2021 до 26.01.2022 Боржник перерахував Відповідачу кошти в загальній сумі 2500000 грн; у період з 03.05.2022 від 28.07.2022 Відповідач повернув Боржнику кошти в загальній сумі 1319800 грн; а 30.09.2022 сторони уклали Угоду, якою передбачили припинення зобов`язання Відповідача з повернення Боржнику коштів у сумі 830200 грн шляхом передання відступного (обставини реального виконання Угоди визнано недоведеними).

62. Відповідно до положень статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

63. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

64. Тобто спірні правовідносини позики на умовах, узгоджених у Договорі позики, виникли між сторонами з моменту передання Боржником Відповідачеві відповідних сум коштів.

65. У зв`язку з цим, звертаючись до господарського суду в порядку статті 42 КУзПБ, ліквідатор Боржника заявив вимогу про визнання недійсним правочину (майнових дій) з видачі Боржником у позику Відповідачу в період з 04.03.2021 до 02.03.2023 грошових коштів у загальній сумі 830200 грн.

66. Господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, задовольнив такі вимоги частково, визнавши недійсним правочин (майнові дії) з видачі Боржником у позику Відповідачу коштів у загальній сумі 830200,00 грн у період лише з 15.04.2021 до 02.03.2023 (з урахуванням меж передбаченого статтею 42 КУзПБ "підозрілого періоду").

67. Проте господарські суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що за змістом частини 3 статті 42 КУзПБ у поєднанні зі статтею 216 Цивільного кодексу України метою застосування інституту визнання недійсними правочинів / спростування майнових дій є реальне повернення відповідного активу до ліквідаційної маси або відшкодування його вартості. Тобто застосування статті 42 КУзПБ не має зводитися до декларативного встановлення факту недійсності, а повинно бути спрямоване на збільшення ліквідаційної маси.

68. Визнання недійсним правочину, фактично виконаного Боржником шляхом передачі Відповідачу коштів, та / або спростування наведених майнових дій як таке не матиме наслідком захист певних прав Боржника та / або його кредиторів, зокрема, шляхом збільшення ліквідаційної маси та забезпечення у зв`язку з цим максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

69. Зокрема, визнання недійсними спірних правочинів само по собі не призведе до повернення Відповідачем Боржнику отриманих від нього коштів, оскільки ліквідатор Боржника не заявив вимог про застосування наслідків його недійсності, застосування певних зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту прав Боржника на такі кошти, які фактично вибули з його майнової сфери.

70. Водночас слід зауважити, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставини щодо моменту вчинення кожного з оспорених ліквідатором правочинів позики, який відповідно до положень статті 1046 Цивільного кодексу України визначається моментом передання окремих сум коштів. Відповідно, господарські суди також не з`ясували, які конкретно з наведених правочинів були виконані (зокрема частково) Відповідачем шляхом перерахування Боржнику коштів. У зв`язку з наведеним рішення місцевого господарського суду про часткове задоволення позову має неконкретний характер та не містить точних реквізитів правочинів, визнаних господарським судом недійсними / спростованих майнових дій.

71. Водночас спірні питання наявності / відсутності правових підстав для повернення Відповідачем Боржнику за конкретними правочинами позики, зокрема їх примусового стягнення до ліквідаційної маси Боржника, залишилось невирішеним, попри задоволення позову в цій справі.

72. Отже, навіть за умови встановлення підстав для застосування статті 42 КУзПБ, задоволення у цій справі вимоги лише про визнання недійсним правочину (спростування майнових дій) без вирішення питання про повернення (стягнення) коштів, перерахованих Боржником Відповідачу, не забезпечує досягнення мети передбаченого вказаною нормою інституту - реального поповнення ліквідаційної маси, і не призводить до відновлення порушеного інтересу кредиторів у межах цього спору.

73. Тому обраний ліквідатором Боржника у цій справі спосіб судового захисту є неефективним, що становить самостійну підставу для відмови в позові незалежно від інших встановлених судами обставин та виключає необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника (подібні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).

74. При цьому Верховний Суд наголошує, що відповідно до встановлених статтями 2, 13, 14 ГПК України принципів змагальності та диспозитивності господарського судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, тоді як кожна сторона самостійно визначає обсяг своїх вимог і заперечень, спосіб їх доведення, несучи ризик настання наслідків обраної процесуальної поведінки.

75. Однак відмова в позові з підстав неефективності обраного способу захисту означає, що в межах цього провадження задоволення заявлених вимог не забезпечує досягнення мети судового захисту (зокрема правового результату, на досягнення якого спрямовано статтю 42 КУзПБ), та не є висновком суду щодо правомірності / неправомірності спірного правочину (оспорюваних майнових дій) як матеріально-правової підстави спору. Відповідно, така відмова не позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на судовий захист у належний та ефективний спосіб, передбачений законом, шляхом звернення до суду з вимогами, сформульованими таким чином, щоб вони забезпечували реальне відновлення майнової сфери Боржника та досягнення цілей процедури банкрутства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. Виходячи з викладеного та керуючись пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК України, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

77. Касаційну скаргу належить задовольнити.

Розподіл судових витрат

78. Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи судами першої та апеляційної інстанцій, а також переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на Боржника.

79. З Боржника на користь Відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9689,60 грн, сплаченого за подання касаційної скарги, та судові витрати в сумі 7267,20 грн, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги відповідно до положень Закону України "Про судовий збір" з урахуванням частини 3 статті 4 зазначеного Закону щодо застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду до суду процесуальних документів у електронній формі.

80. Сума зайво сплаченого судового збору підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила, поданим відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2025 у справі №911/666/24 (911/341/25) скасувати.

3. Ухвалити нове рішення. У позові ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Агро 2021" відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Агро 2021" (08472, Київська область, Бориспільський район, с. Світанок, вул. Київська, 5/4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 7267 (сім тисяч двісті шістдесят сім) гривень 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги, 9689 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков