ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4494/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Чуйко О.О.

розглянувши справу за позовом: Фізичної особи-підприємця Хмари Валентини Павлівни ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Україна-2010 (вул. Євгена Колісниченка, 140, смт. Овідіополь, Одеський р-н, Одеська обл., 68001)

про стягнення 1728250,05 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Мінченко Я.В.;

від відповідача: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Хмара Валентина Павлівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-2010" про стягнення грошових коштів у розмірі 1728250,05 грн, з яких: основний борг в сумі 1206740,00 грн; пеня в сумі 73792,98 грн; штраф в сумі 362022,00 грн; відсотки річні в сумі 85695,07 грн.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 30.05.2025 № 30/05/2025 в частині здійснення повної та своєчасної сплати орендних платежів.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 27-43, т.1) відповідач просить суд зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій на 90%, наголошуючи на тому, що: позивачем не надано доказів понесення збитків внаслідок порушення ТОВ «Україна-2010» строків виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах; погоджений сторонами за правилами ст. 625 ЦК України розмір відсотків річних (36%), пені а також штрафу у загальному розмірі 521510,05 грн є надмірно великим у порівнянні з сумою основного боргу - 1206740,00 грн та періодом прострочки - 2,5 місяці; стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі не є справедливим, адже наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання; розмір штрафних санкцій є значним для відповідача в порівнянні до його майнового стану та стягнення таких сум негативно вплине на господарську діяльність ТОВ «Україна-2010», призведе до неможливості виконання зобов`язань перед бюджетом, працівниками, пайщиками, іншими контрагентами; відповідач просить суд врахувати, що ТОВ «Україна-2010» відноситься до переліку підприємств критичної інфраструктури та є важливими для функціонування економіки України; фінансове становище ТОВ «Україна-2010» є нестабільним, однак підприємство продовжує здійснювати господарську діяльність та надає робочі місця, виплачує заробітну плату, не зважаючи на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації багато підприємств були вимушені взагалі зупинити свою господарську діяльність; на період воєнного стану працівники підприємства забезпечені правом на бронювання (відстрочку) від мобілізації задля забезпечення його безперервного функціонування; відповідач просить суд врахувати, що навіть невелике зменшення судом розміру штрафних санкцій буде відігравати значну роль для подальшої господарської діяльності підприємства.

Позивач подав суду відповідь на відзив (а.с. 44-53, т.1), в якій наголосив, що відповідач не заперечує обставини наявності заборгованості перед позивачем, арифметичної вірності здійсненого позивачем розрахунку. При цьому позивач заперечує щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, зазначає, що відповідачем не наведено виняткових обстави, які б свідчили про наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення сум, в цей же час, позивач наголошує на тому, що відповідач не здійснив погашення заборгованості навіть частково. Також позивач звертає увагу суду на тому, що зі звіту відповідача про площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року вбачається, що за рахунок зібраного врожаю відповідач мав можливість погасити борг перед позивачем, проте від виконання цього обов`язку ухилився.

02.02.2026 позивачем було подано суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 68-78, т. 1), в якому останній наголосив, що з відкритих даних щодо відповідача вбачається, що фінансовий стан ТОВ «Україна-2010» не є скрутним, а тому відсутні підстави для зменшення судом розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Хмари Валетини Павлівни було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4494/25; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання призначити на 09 грудня 2025 року об 11:00.

Ухвалою суду від 01.12.2025 судом задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

09.12.2025 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 13 січня 2026 року о 12:20.

13.01.2026 суд протокольною ухвалою попередньо продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 03 лютого 2026 року о 12:00.

У судовому засіданні 03.02.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

30.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Хмарою Валентиною Павлівною (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Україна-2010 (орендар) був укладений договір оренди транспортного засобу з екіпажем № 30/05/2025 (а.с. 7-8, т.1), згідно з п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим договором та згідно статті 805 Цивільного Кодексу України, орендодавець зобов`язався передати орендареві в строкове платне користування зернозбиральний комбайн/ни з жаткою/ми для збирання урожаю (далі - техніка), а також зобов`язався забезпечити своїми силами їх управління та технічну експлуатацію під керуванням екіпажу (водія), а орендар зобов`язався прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Пунктом 3.1. договору визначено, що техніка з екіпажем надається в оренду терміном до 15 липня 2025 року включно з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється печатками. Строк оренди може бути продовжений за згодою сторін, що оформляється відповідною додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до п. 4.2., 4.3. договору остаточний розмір орендної плати за оренду сільськогосподарської техніки вказується в акті виконаних робіт до договору оренди. Акт виконаних робіт (послуг) оформляється та підписується по закінченню оренди. Орендна плата сплачується в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця протягом 30 (тридцять) банківських днів з дати підписання сторонами акту виконаних робіт (послуг) (оренда техніки).

Згідно з п. 5.2., 5.5. договору техніка вважається переданою в оренду з моменту підписання представниками сторін акту приймання-передачі. Передача техніки з оренди здійснюється за актом приймання-передачі протягом 3 (трьох) календарних днів після закінчення строку оренди шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі.

За умовами п. 8.3., 8.4., 8.5. договору у випадку порушення орендарем строків оплати оренди орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла за період на який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. У випадку порушення орендарем строків оплати оренди більше 30 (тридцяти) днів орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 30 (тридцяти) відсотків від загальної суми боргу. У випадку невиконання орендарем зобов`язань щодо оплати оренди у відповідності до умов цього договору, орендар, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь орендодавця компенсаційний платіж в розмірі 36,00% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Пунктом 12.1. договору визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2025 року, а в частині проведення розрахунків до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Додатком № 1 до договору (а.с. 9, т.1) сторони погодили, що розмір орендної плати за оренду сільськогосподарської техніки протягом строку оренди (з 30.05.2025 по 15.07.2025) становить 1206740,00 грн.

За актом від 30.05.2025 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду сільськогосподарську техніку комбайн зернозбиральний, реєстраційний № 25601 ВА, заводський № 58900417, марка CLAAS LEXION 600, рік випуску 2007, двигун № НОМЕР_1 (а.с. 9-зворотна сторінка, т.1). За актом від 15.07.2025 вищевказана техніка була повернута відповідачем позивачу з орендного користування без зауважень (а.с. 10, т.1).

15.07.2025 між сторонами був підписаний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000377 (а.с. 11, т.1), яким засвідчено надання позивачем відповідачу робіт (послуг) на суму 1206740,00 грн.

Доказів здійснення відповідачем оплати вартості оренди транспортного засобу з екіпажем матеріали справи не містять, у зв`язку з чим судом встановлено, що станом на час вирішення спору судом, заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди транспортного засобу з екіпажем від 30.05.2025 № 30/05/2025 становить 1206740,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Так, в межах цієї справи позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача основний борг в сумі 1206740,00 грн, пеню в сумі 73792,98 грн (за період з 27.08.2025 по 06.11.2025); штраф в сумі 362022,00 грн (у розмірі 30% від суми боргу); 36% річних в сумі 85695,07 грн (за період з 27.08.2025 по 06.11.2025).

Відповідач під час розгляду справи обставину наявності заборгованості перед позивачем, а також арифметичну вірність проведених позивачем розрахунків не заперечив, водночас, заявив суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, посилаючись на обставину скрутного фінансового становища та значення господарської діяльності відповідача для економіки країни в умовах воєнного стану. Обґрунтовуючи заявлене суду клопотання відповідач надав суду (а.с. 36-41, т.1): штатний розпис ТОВ «Україна-2010», з якого вбачається, що станом на 19.11.2025, на підприємстві працює 62 працівника; відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за даними якого за ТОВ «Україна-2010» заброньовано 11 працівників; звіт ТОВ «Україна-2010» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року, за даними якого площа посівної сільськогосподарських культур відповідача складає 3659,40 га; відомості щодо розрахунку заробітної плати працівників товариства за період з 01.05.2025 по 25.11.2025.

Позивач, у свою чергу, заперечує твердження відповідача про скрутне фінансове становище товариства та надав суду роздруківку з відкритих джерел (а.с. 73-77, т.1), з якої вбачається, що відповідно до квартальної звітності відповідача за три квартали 2025 року дохід товариства склав 58519000,00 грн, чистий прибуток мінус 589000,00 грн, вартість активів товариства 224251000,00 грн, зобов`язання 76226000,00 грн, кількість працівників 53. За позицією позивача, такі дані не свідчать про складне фінансове становище відповідача, оскільки, як вважає позивач, за рахунок активів товариство має можливість розрахуватись по власним зобов`язанням.

Доказів фінансового стану позивача, а також щодо залишків коштів на рахунках сторін матеріали справи не містять.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ч. 1, 3 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених зазначеним Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За умовами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позиція суду

Під час розгляду справи судом встановлена обставина наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором оренди транспортного засобу з екіпажем від 30.05.2025 № 30/05/2025 в сумі 1206740,00 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.

У зв`язку з тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за надання в оренду техніки з екіпажем суперечить вищевказаним нормам права та договору, позивачем правомірно нараховані до стягнення з відповідача пеню, штраф та відсотки річних.

Перевіривши здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок спірних сум, суд встановив його арифметичну вірність, відповідність умовам договору та нормам законодавства. Водночас, вирішуючи питання щодо можливості зменшення заявлених до стягнення сум за клопотанням відповідача, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає таке.

Так, при зменшенні розміру неустойки, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати неустойки. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Водночас, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 виснувала, що враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено. При цьому, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення сум пені, штрафу та відсотків річних у цій справі суд враховує: те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у спірних відносинах; значний сукупний розмір нарахувань, який становить більше 40% від суми основного боргу; прострочення виконання зобов`язання мало місце під час дії в Україні воєнного стану; відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження майнового стану позивача. З іншого боку суд враховує, що: в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсного залишку коштів на рахунках відповідача; господарська діяльність відповідачем здійснюється на власний ризик; відповідачем не подані докази на підтвердження настання для відповідача безпосередньо у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин; відповідач при укладенні договору з позивачем на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій за прострочення виконання зобов`язання.

За цих обставин суд доходить висновку щодо можливості зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача пені, штрафу та відсотків річних на 50%, при цьому, таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню для них негативних наслідків.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хмари Валентини Павлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю Україна-2010 слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 1206740,00 грн, пеню в сумі 36896,49 грн, штраф в сумі 181011,00 грн та відсотки річних в сумі 42847,54 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю Україна-2010 в повному обсязі.

Керуючись ст. 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Україна-2010 (вул. Євгена Колісниченка, 140, смт. Овідіополь, Одеський р-н, Одеська обл., 68001, ) на користь Фізичної особи-підприємця Хмари Валентини Павлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) борг в сумі 1206740 грн 00 коп, пеню в сумі 36896 грн 49 коп, штраф в сумі 181011 грн 00 коп, відсотки річних в сумі 42847 грн 54 коп та судовий збір в сумі 20739 грн 00 коп.

3. В іншій частині відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2026 р.

Суддя Д.О. Бездоля