ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 Справа № 914/3434/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Коссака С.М., при секретарі Яремко В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Стебник, Дрогобицький р-н, Львівська обл.

про стягнення заборгованості

Представники:

Від позивача Чорний І.;

Від відповідача Сащук М.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано через систему Електронний суд позов Львівським обласним центром зайнятості, м. Львів до відповідача ОСОБА_1 , м. Стебник, Дрогобицький р-н, Львівська обл. про стягнення 250 000,00грн. заборгованості. Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору у розмірі 3 000,00грн., який обраховано із застосуванням коефіцієнту 0,8.

Ухвалою суду від 11.11.2025 року позовну заяву Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів до відповідача Розора Руслана Сергійовича, м. Стебник, Дрогобицький р-н, Львівська обл. про стягнення заборгованості залишено без руху. Встановлено позивачу строк у 10 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення таких недоліків, а саме: надати суду докази надсилання позовної заяви з додатками доданих до позовної заяви відповідачу у справі з описом вкладення на належну адресу згідно інформації Єдиного державного демографічного реєстру та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зобов`язано позивача, у випадку виправлення зазначених у цій ухвалі недоліків, подання додаткових доказів, невідкладно надіслати відповідні документи відповідачу. Докази такого надіслання надати суду.

21.11.2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання за вх.№31182/25 про усунення недоліки позовної заяви.

Відповідно до п.2 ч.1 та ч.3 ст.12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього кодексу малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.5 ст.12 ГПК України).

Частина 1 статті 247 ГПК України встановлює імперативну норму, за якою у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2 та 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначають іншу категорію справ, які за певних умов можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. В такому випадку необхідним є клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.11.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Рух справи відображено в ухвалах суду.

У судовому засіданні 05.02.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Аргументи учасників справи

Правова позиція позивача

На виконання укладеного 10.01.2023 Договору між Державним центром зайнятості та ФОП Розора Р.С. (заява про приєднання до Договору про надання мікрогранту від 10.01.2023), кошти в сумі 250 000,00 грн були зараховані банком на рахунок отримувача 17.03.2023.

Отримувачем мікрогранту фактично використано кошти у розмірі 250 000,00 грн.

На виконання п. 20, 21 Порядку, Львівським обласним центром зайнятості 21.03.2025 видано наказ № 109 про повернення ФОП Розорим Р.С. коштів мікрогранту у сумі 250 000,00 грн (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

Таким чином, у зв`язку з порушенням умов договору в частині припинення статусу підприємця, а саме, встановлення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП Розорою Р.С. 30.01.2025 за особистим рішенням підприємця, Львівським обласним центром зайнятості скеровано претензійну вимогу № 12.2-1459/25 від 14.04.2025 про повернення коштів мікрогранту.

27.05.2025 надійшла відповідь ОСОБА_1 (без підпису та без дати) на претензійну вимогу Львівського обласного центру зайнятості згідно якої, його дії щодо припинення підприємницької діяльності є юридично обгрунтованими, документально підтвердженими, передбаченими чинним законодавством як випадок, що не тягне обов`язку повернення грантових коштів, не згідний з поверненням всієї суми мікрогранту у зв`язку з його мобілізацією до лав Збройних Сил України та планує відновити підприємницьку діяльність та продовжити виконання умов договору після його демобілізації.

Просить позов задоволити.

Аргументи відповідача

Відповідач починаючи з червня 2024 року мобілізований до Збройних сил України та почав проходити військову службу, що об`єктивно унеможливило подальше реальне здійснення ним підприємницької діяльності та належне виконання зобов`язань за договором про надання мікрогранту відповідно.

Враховуючи вказану обставину та керуючись все тими ж положеннями Договору і Порядку, а саме пункту 1 розділу V та абзаці 3 пункту 20 відповідно, у разі призову отримувача на військову службу під час мобілізації або укладання контракту на проходження військової служби, що підтверджується відповідними документами та заявою на ім`я керівника регіонального центру зайнятості, виконання обов`язкової умови договору тимчасово зупиняється та продовжується після демобілізації отримувача, Відповідач 29 серпня 2024 року звернувся до Позивача із відповідною заявою.

Перед поданням даної заяви Відповідач, бажаючи зробити все правильно, намагався отримати інформаційну підтримку по цьому питанню і в телефонному режимі повідомляв про бажання зупинити дію умов договору та припинити підприємницьку діяльність представнику Стебницького міського центру зайнятості Марії Мосур. Проте остання не могла надати чітких інструкцій як діяти.

Після подання заяви Відповідач ще доволі тривалий час не припиняв свою підприємницьку діяльність, оскільки надіявся отримати офіційну відповідь Позивача. Так, заява була подана 29.08.24, а підприємницьку діяльність було припинено аж 30.01.25. Тобто увесь цей час, а саме 5 місяців, Відповідач добросовісно чекав на належний розгляд та обґрунтовану відповідь Позивача, у якій останній або підтвердить задоволення даної заяви, або обґрунтовано відмовить.

У позові просить відмовити.

Обставини, встановлені судом.

10.01.23 між Державним центром зайнятості та ФОП Розорою Р.С., шляхом подання заяви про приєднання, було укладено Договір про надання мікрогранту в сумі 250 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 розділу V цього Договору, обов`язковою умовою договору, крім надання мікрогранту отримувачам, визначеним абзацами другим та п`ятим пункту 4 Порядку, є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць у значенні, наведеному в абзаці третьому пункту 20 Порядку, залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 Порядку та працевлаштування на них осіб на строк не менше як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проєкту.

Відповідно до п. 21 Порядку, п.8 розділу IV Договору Державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль виконання умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 Порядку.

Відповідно до п. 21 Порядку, п. 8 розділу IV Договору, Дрогобицькою філією Львівського обласного центру зайнятості 06.11.2023 був здійснений моніторинг та контроль виконання умов укладеного договору про надання мікрогранту, шляхом виїзного огляду місця провадження господарської діяльності отримувачем щодо цільового використання коштів мікрогранту ФОП Розорою Р.С.

За результатом виїзного огляду, складено Акт № 4 від 06.11.2023, у якому підтверджено використання коштів у сумі 250 000,00 грн, яким встановлено цільове використання коштів та виконання обов`язкової умови Договору, а саме створення 2-х робочих місць та працевлаштування осіб.

Відповідач, починаючи з червня 2024 року був мобілізований до Збройних сил України та проходить військову службу станом на сьогодні. Матеріали справи містять довідку Міністерства оборони України від 04.09.2024 року №102, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військові службі за призовом під час мобілізації.

Враховуючи вказану обставину, керуючись пунктом 1 розділу V та абзацом 3 пункту 20 відповідно, умовами договору, у разі призову отримувача коштів на військову службу під час мобілізації або укладання контракту на проходження військової служби, що підтверджується відповідними документами та заявою на ім`я керівника регіонального центру зайнятості, виконання обов`язкової умови договору тимчасово зупиняється та продовжується після демобілізації отримувача, Відповідач 28 серпня 2024 року звернувся до Позивача із відповідною заявою. Відповідач просив зупинити дію обов`язкових умов договору у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, а й повідомив Позивача, що «після демобілізації планує відновити підприємницьку діяльність і відповідно виконання умов договору мікрогранту». У судовому засіданні сторони підтвердили, що виконання договору було зупинено.

Відповідно до п. 21 Порядку, п.8 розділу IV Договору, Львівським обласним центром зайнятості під час електронного моніторингу даних грантоотримувача, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було встановлено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Розора Р.С. 30.01.2025 (номер запису про державну реєстрацію припинення 001246306) за особистим рішенням підприємця.

На виконання п. 20, 21 Порядку, Львівським обласним центром зайнятості 21.03.2025 видано наказ № 109 про повернення ФОП Розорим Р.С. коштів мікрогранту у сумі 250 000,00 грн.

Норми права та мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 12 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка суб`єктів малого і середнього підприємництва та об`єктів інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва включає фінансову, інформаційну, консультаційну підтримку, у тому числі підтримку у сфері інновацій, науки і промислового виробництва, підтримку суб`єктів малого і середнього підприємництва, що провадять експортну діяльність, підтримку у сфері підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації управлінських кадрів та кадрів ведення бізнесу.

Частинами 1-3 статті 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва. Фінансова державна підтримка надається за рахунок державного та місцевих бюджетів. Основними видами фінансової державної підтримки є: 1) часткова компенсація відсоткових ставок за кредитами, що надаються на реалізацію проектів суб`єктів малого і середнього підприємництва; 2) часткова компенсація лізингових, факторингових платежів та платежів за користування гарантіями; 3) надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) надання кредитів, у тому числі мікрокредитів, для започаткування і ведення власної справи; 5) надання позик на придбання і впровадження нових технологій; 6) компенсація видатків на розвиток кооперації між суб`єктами малого і середнього підприємництва та великими підприємствами; 7) фінансова підтримка впровадження енергозберігаючих та екологічно чистих технологій; 8) інші види не забороненої законодавством фінансової державної підтримки. Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.

Надання мікрогрантів здійснюється на умовах, визначених Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 «Деякі питання надання грантів бізнесу» (далі Порядок).

Згідно з положеннями пункту 20 Порядку, встановлено, що для отримання мікрогранту отримувач укладає договір мікрогранту у відділенні уповноваженого банку шляхом підписання заяви про приєднання; обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту; у разі призову отримувача на військову службу під час мобілізації, що підтверджується відповідними документами та заявою на ім`я керівника регіонального центру зайнятості, виконання обов`язкової умови договору мікрогранту тимчасово зупиняється та продовжується після демобілізації отримувача.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Позивач пов`язує допущене Відповідачем порушення договірних умов саме з припиненням ним ведення підприємницької діяльності, вказуючи на те, що абзацами 29, 30 Порядку чітко встановлено, що у разі ліквідації суб`єкта господарювання, який отримав мікрогрант, повернення коштів мікрогранту здійснюється відповідно до законодавства.

Однак, як встановлено судом, факт державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача мав місце після призову відповідача на військову службу. Виконання відповідачем військового обов`язку унеможливлює ведення ним підприємницької діяльності, в тому числі з участю найманих працівників. Тому припинення відповідачем підприємницької діяльності відбулись не з вини відповідача, а є наслідком його призову на військову службу на час мобілізації на особливий період. За відсутності вини відповідача, він не може бути притягнутий до відповідальності у вигляді стягнення з нього коштів мікрогранту.

Як суд зазначив вище, Порядком № 738 встановлено, що у разі призову отримувача на військову службу під час мобілізації або укладення контракту на проходження військової служби, що підтверджується відповідними документами та заявою на ім`я керівника регіонального центру зайнятості, виконання обов`язкової умови договору мікрогранту тимчасово зупиняється та продовжується після демобілізації отримувача. Оскільки строків подання такої заяви самим Порядком не встановлено, то відповідач не обмежений законодавством строками на подання такої заяви позивачу. Неподання відповідачем такої заяви позивачу на час розгляду справи не спростовує того, що самі обставини припинення відповідачем ведення підприємницької діяльності, мають місце не з його вини, а пов`язані з виконання відповідачем військового обов`язку. Крім цього, припинення статусу фізичної особи-підприємця не звільняє таку фізичну особу від зобов`язань, набутих під час ведення підприємницької діяльності.

Суд погоджується з доводами відповідача та доходить висновку, що військовослужбовець ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно набути статусу фізичної особи-підприємця, після демобілізації і продовжити свою господарську діяльність і внести зміни у зупинений договір.

Оскільки згідно з фактичними обставинами справи отриманий відповідачем мікрогрант використаний останнім за цільовим призначенням, було створено та працевлаштовано особи, підприємницька діяльність була розпочата, то припинення підприємницької діяльності не тягне за собою такої майнової відповідальності як повернення всієї суми гранту, особливо в умовах війни. У п. 20 Порядку № 738 серед іншого вказано, що у разі призову отримувача на військову службу під час мобілізації, що підтверджується відповідними документами та заявою на ім`я керівника регіонального центру зайнятості, виконання обов`язкової умови договору мікрогранту тимчасово зупиняється та продовжується після демобілізації отримувача.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач повідомив Позивача про його мобілізацію та просив зупинити дію договору надання міккрогрнату, який станом на час розгляду справи зупинений. Стосовно листа Мінекономік України від 21.04.2025 року, на який посилається Позивач, то, як зазначено в самому листі, він мають інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» не передбачена можливість зупинення підприємницької діяльності (припинення державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності) з тих чи інших причин, навпаки, - наявна лише процедура припинення підприємницької діяльності.

Отже, припинення відповідачем підприємницької діяльності відбулось не з вини Відповідача, а є наслідком його призову на військову службу на час мобілізації на особливий період. Окрім того, суд зазначає, що особа припинила свою господарську діяльність, саме у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації, а не добровільно, вказує на об`єктивні причини неможливості виконувати умови договору мікрогранту та здійснення господарської діяльності ( з врахуванням правової позиції, зазначеної у постанові Західного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року у справі 909/1062/25).

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 76 та 77 ГПК України докази мають бути належним та допустимими. Пункт 5 частини третьої статті 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку про відмову у задоволені позову.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст складено та підписано 09.02.2026 року.

Суддя Коссак С.М.