УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/8369/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Універсал Банк"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 (у складі колегії суддів: Буравльова С.І. (головуючий), Андрієнка В.В., Шапрана В.В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еспейс Лтд"

до Акціонерного товариства "Універсал Банк"

про стягнення 907 528,25 грн,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2026 через систему "Електронний суд" до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Універсал Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 (повний текст складено 26.01.2026) та рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 у справі № 910/8369/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною сьомою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 установлюється у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом позову у справі № 910/8369/25 є стягнення заборгованості у розмірі 907 528,25 грн, що є меншим 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000,00 грн станом на 01.01.2025), а відтак у розумінні наведених положень Господарського процесуального кодексу України на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції у цій справі не може бути подано касаційної скарги, якщо не наведено обґрунтування підстав, що перелічені у пункті 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі заявник посилався на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями при розгляді іншої справи (підпункт "б" пункту 2 частини третьої статті 287).

Вказане твердження він обґрунтовує тим, що банком було ініційовано судовий процес у справі № 910/13842/25 з позовними вимогами до ТОВ «ЕСПЕЙС ЛТД» (Підрядник/Позивач) про зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- зобов`язати ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕСПЕЙС ЛТД» усунути виявлені недоліки (дефекти) виконаних відповідно до Договору підряду № UB-ОР/24-536 від 22.08.2024р. робіт за адресою: м. Київ, вул. Оленівська, 23, 2-й поверх, а саме: не працюють oкpeмі механічні замки, відсутні та неналаштовані дотягувачі та випадаючі пороги;

- зобов`язати ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕСПЕЙС ЛТД» пропорційно зменшити ціну робіт за Договором підряду № UB-ОР/24-536 від 22.08.2024 р., до ціни фактично виконаних робіт по Договору підряду № UBОР/24-536 від 22.08.2024р. за адресою: м. Київ, вул. Оленівська, 23, 2-й поверх, та зазначити обсяг та ціну за фактично виконані роботи у Акті приймання - передачі виконаних робіт.

Окрім цього зазначає, що 15.01.2026 ухвалою Господарського суду м. Києва було зупинено провадження у справі № 910/13842/25 до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі № 910/8369/25 (справі по якій подається касаційна скарга). У даній справі № 910/8369/25 (справі по якій подається касаційна скарга) наявні фактичні обставини, які повинні були встановлені судами попередніх інстанцій, а саме: недоліки, обсяг та ціну за фактично виконані роботи по Договору підряду №OP/24-536 від 22 серпня 2024р., які впливають на іншу справу № 910/13842/25.

З приводу цього, колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній постанові Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 зазначено:

"При цьому, правовідносини сторін, які виникли вже після прийняття виконаних робіт, стосується гарантійних зобов`язань сторін, не входять до предмету дослідження в даній справі, враховуючи предмет та підстави позову оскільки такі правовідносини виникли після виникнення у відповідача обов`язку здійснити розрахунок, тому не впливають на дану справу."

Таким чином, дослідивши оскаржувані судові рішення, можна зробити висновок суди попередніх інстанцій розглядали питання яке стосувалося виключно правомірності вимоги позивача про стягнення 852 753 грн 45 коп. основного боргу, що виник внаслідок нездійснення оплати останньої частини коштів за договором підряду , та 11 085 грн 79 коп. інфляційних втрат, 3 854 грн 91 коп. 3% річних, 39 834 грн 10 коп. пені.

Із вказаним фактично погоджується і сам скаржник зазначаючи, що суди попередніх інстанцій не досліджували та не встановлювали наступні обставини:

- чи мали місце взагалі недоліки в роботі;

- якщо так - які саме і чи є дані недоліки явними або прихованими, тобто чи могли вони бути встановлені при звичайному способі прийняття роботи;

- виходячи з попереднього питання, коли вони мали бути пред`явлені та коли фактично пред`явлені;

- в залежності від попередніх питань, по якій з частин статті 853 ЦК України мають кваліфікуватися спірні правовідносини, чи підлягає застосуванню до них статтю 884 вказаного кодексу, та до яких, відповідно, наслідків це призводить.

Таким чином посилання скаржника на підпункт "б" пункту 2 частини третьої статті 287 є необґрунтованим.

В той же час, посилання заявника в касаційній скарзі на пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами касаційного оскарження судових рішень згідно з положеннями частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, проте не можуть розцінюватись Судом як виключний випадок для касаційного перегляду справи у розумінні частини третьої зазначеної норми.

При цьому з аналізу посилань у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду та на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, Суд доходить висновку про те, що вони фактично зводяться до незгоди із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та оцінкою доказів і не стосуються обґрунтування виключних випадків визначених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Універсал Банк" у справі № 910/8369/25, на підставі пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 288, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Універсал Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 у справі № 910/8369/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко