ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м.Дніпро Справа № 912/1129/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від прокурора: Деркач І.П.

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Лисенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2025 р.

( суддя Тимошевська В.В., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 30.07.2025 р. )

у справі

за позовом:

Першого заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури,

м. Новоукраїнка, в

інтересах держави в особі

Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області,

с. Рівне

до відповідача -1:

Комунальної установи

"Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери"

Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області,

с. Рівне

до відповідача -2:

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія",

м. Кропивницький

про визнання недійсними додаткових угод та

стягнення 57 858,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Перший заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (далі - Рівнянська сільська рада, позивач) з позовною заявою з вимогами до Комунальної установи "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (далі - Комунальна установа "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери", відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "КОЕК", відповідач 2) про таке:

- визнати недійсною додаткову угоду № 6/61 від 31.08.2023 р. до договору № 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023 р, укладеного між Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";

- визнати недійсною додаткову угоду № 7/66 від 13.09.2023 р до договору № 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023, укладеного між Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";

- визнати недійсною додаткову угоду № 8/82 від 30.11.2023 р до договору № 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023, укладеного між Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія";

- стягнути з ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на користь бюджету безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 57 858,93 грн на розрахунковий рахунок: UА0116570, банк отримувача - ДКСУ у м. Київ, МФО банку: 820172, ЄДРПОУ отримувача: 44098637, з покладенням на відповідачів судових витрат.

В обґрунтування підстав позову Прокурор вказав, що сторонами договору всупереч інтересам держави та в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", пп. 2 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану збільшено ціну за одиницю товару за відсутності підтверджуючих документів щодо наявності коливання ціни на ринку у відповідні періоди та з порушенням пропорційності збільшення ціни.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2025 р у справі № 912/1129/25 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсними додаткові угоди № 6/61 від 31.08.2023 р, № 7/66 від 13.09.2023 р та № 8/82 від 30.11.2023 р до договору № 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023 р., укладеного між Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області і Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на користь бюджету безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 57 858,93 грн. Стягнуто з Комунальної установи "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на користь Кіровоградської обласної прокуратури 4 542,00 грн. судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на користь Кіровоградської обласної прокуратури 7 570,00 грн. судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" звернулось через систему "Електронний суд" до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2025 р. у справі № 912/1129/25 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів, оскільки вважає рішення господарського суду необґрунтованим, прийнятим без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали суттєве значення для прийняття правильного рішення по справі.

При цьому, Скаржник зазначає, що господарський суд допустив суттєві порушення норм матеріального права та неправильне їх застосування, а саме ст. ст. 6, 8, 129 Конституції України, ст. 625 ЦК України, ст. 179 ГК України. а також норм процесуального права - ст. ст. 7, 13, 76 - 79 ГПК України. Вказані порушення сприяли винесенню необґрунтованого, незаконного судового акту, який підлягає скасуванню.

Скаржник наголошує на тому, що зобов`язання за договором № 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023 р та додатковими угодами до нього вже виконані сторонами, строк дії договору закінчився наприкінці 2023 року. Вимагаючи визнати недійсними вже реалізовані додаткові угоди, Прокурор не бере до уваги, що у сторін немає правових інструментів аби відкоригувати умови укладених правочинів, зокрема шляхом розірвання договору. Якби на момент вчинення договору про закупівлю у 2023 році Скаржник (постачальник) знав, що у нього не буде законної можливості змінювати ціну товару у разі її коливання на ринку, він взагалі не укладав би договір про постачання електричної енергії. Додаткові угоди до договору укладалися за згодою сторін Постачальник був готовий поставляти електричну енергію за закріпленою у додаткових угодах ціною, Споживач погодився споживати її за такою ціною. Незастосування наслідків недійсності додаткових угод до обох сторін правочину носить дискримінаційний характер та доводить Скаржника ( Постачальника ) до збитків.

Водночас, на думку Скаржника, до договору про постачання електричної енергії через неможливість фізичного повернення спожитої електричної енергії мають застосовуватися спеціальні положення. За аналогією, як у випадку недійсності договорів оренди, договорів про надання послуг або виконання робіт, оскільки в такому випадку двостороння реституція є неможливою внаслідок неможливості повернення отриманого виконання за договором в частині, наприклад, здійсненого користування майном. Проте, судом першої інстанції, в порушення приписів Верховного Суду, питання щодо реституції вирішено не було, що призвело до винесення завідомо неправосудного рішення.

Крім того, на переконання Скаржника, Новоукраїнською окружною прокуратурою були прямо порушені вимоги Закону України "Про публічні закупівлі" та Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні" шляхом самостійного проведення моніторингу відкритих торгів UA-2022-12-14- 014488-а в електронній системі публічних закупівель Prozorro, за результатами яких було укладено Договір 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023 р між Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально- культурної сфери" Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" та у подальшому спірні додаткові угоди.

Скаржник зазначає, що Позивач своїми діями порушив вимоги як ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині державного контролю у сфері закупівель, де зазначено, що в сфері державного фінансового контролю, уповноваженим органом є Державна аудиторська служба України, також п. п. 8 - 10, 15 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні" в частині - порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, в судовому порядку стягувати в дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами.

Більш того, Скаржник вважає, що сторони, мали право підвищувати відсоток ціни за одиницю товару пропорційно коливанню відсотку ціни такого товару на ринку без обмежень, встановлених нормами ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі. При цьому внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку. Зміна ціни за одиницю товару на підставі коливань ринкових цін електричної енергії була здійснена відповідно до вимог ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», яка дозволяє збільшення ціни до 10% за умови, що зміни не призводять до збільшення загальної суми договору. У цьому випадку зміни не перевищували встановлену межу і були здійснені кілька разів із врахуванням попередніх змін, що також відповідало вимогам законодавства. Оспорювані додаткові угоди ( № 6/61 від 31.08.2023 р, № 7/66 від 13.09.2023 р та № 8/82 від 30.11.2023 р до договору № 16-1007/1) були укладені відповідно до положень Закону «Про публічні закупівлі», зокрема стосовно коливань ціни на ринку. Кожна зміна ціни була менша за 10% від попередньої ціни, що дозволяє робити висновок про дотримання вимог до змін ціни. Крім того, додаткові угоди укладені на підставі відповідних експертних висновків і нормативних актів, що підтверджують правомірність змін.

Посилання Прокурора на необхідність врахування численний правових висновків Верховного Суду у справах щодо застосування ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", з точки зору Скаржника, є необґрунтованими, оскільки наведені правові висновки не є подібними до обставин даної справи, у зв`язку з тим, що при розгляді вказаних справ і формування Верховним Судом правових висновків, Закон України "Про публічні закупівлі" не передбачав його застосування із особливостями здійснення закупівель товарів робіт і послуг згідно з п. 37 Розділу Х "Прикінцевих та перехідних положень.

Підсумовуючи зазначене, Скаржник наполягає на тому, що посилання Прокурора, викладені в позовній заяві щодо порушення інтересів держави, яке полягало в тому, що під час закупівлі порушено вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, що створило ризик до протиправного витрачання коштів бюджету, нераціонального та неефективного їх використання, не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, тобто прокурором не надано належних та достатніх доказів на їх підтвердження.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Прокурор посилається на те, що ним обрано, а судом першої інстанції застосовано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав держави та Рівнянської об`єднаної територіальної громади у спірних правовідносинах. Прокурор також вказує на те, що на виконання ч.ч. 3-5 ст. 53 ГПК України та ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" він звернувся до суду в інтересах держави, вказуючи на бездіяльність Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка не вжила заходів щодо порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

Прокурор наголошує, що підвищення додатковими угодами ціни за одиницю електроенергії є очевидно непропорційним існуючому коливанню ринкових цін на закуповуваний товар. Крім того, аналіз відомостей офіційного вебсайту ДП «Оператор ринку» свідчить, що в умовах волатильності ринкових цін на електричну енергію, за яких періодично відбувається зниження та підвищення цін, що зрівноважують один одного, ТОВ «КОЕК» випадки зниження ціни ігнорувалися, а випадки її підвищення використовувалися як приводи для внесення змін до договору, що свідчить не тільки про спрямованість дій Відповідача-2 на неналежне виконання умови договору про закупівлю, укладеного за результатами електронного аукціону, а і на багатократне, неправомірне та недобросовісне підвищення цін на реалізовуваний ним товар. Всупереч твердженням Скаржника, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Згідно оспорюваних додаткових угод до Договору загальне збільшення ціни за одиницю товару порівняно з тією, що була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, склала 26,88 %, що є порушенням умов Договору та діючого законодавства.

Крім того, Прокурор вважає, що доводи Скаржника стосовно неправильного застосування судом ст. ст. 216, 217 ЦК України щодо обов?язкового настання наслідків визнання недійсними додаткових угод № № 6/61, 7/66, 8/82 до Договору у вигляді двосторонньої реституції або відшкодування збитків, є безпідставними.

Відповідач-1 та Позивач не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2025 р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 912/1129/25.

Матеріали справи № 912/1129/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 24.09.2025 р., зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Дарміна М.О., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 р. №1, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Автоматичною системою документообігу, для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження по справі, тощо визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 04.02.2026 р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2025 р. судове засідання у справі № 912/1129/25, призначене на 04.02.2026 р., вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.02.2026 р., у зв`язку з вирішенням питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі, на виконання пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 р. №1, для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Дармін М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026р., судовою колегією у визначеному складі, прийнято апеляційну скаргу апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2025 р. у справі № 912/1129/25 до свого провадження.

Позивач та Відповідач -1 не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Відповідача -1 та Позивача.

У судовому засіданні 04.02.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" проведено процедуру закупівлі послуг за кодом ДК 021:2015:09310000-5 - Електрична енергія, кількість 556 707 кіловат/годин з очікуваною вартістю 3 896 949,00 грн (том 1 а.с. 31-40).

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет в електронній системі публічних закупівель Prozorro за № UA-2022-12-14-014488-a. Основним критерієм вибору переможця є ціна.

Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальниа компанія"; Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс".

Визнаний переможцем ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальниа компанія" з найменшою ціновою пропозицією 2 565 305,86 грн. з ПДВ.

За результатами проведеної закупівлі, між Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" ( Споживач ) і ТОВ "Кіровоградська обласна енергопостачальниа компанія" ( Постачальник ) укладено договір № 16-1007/1 від 02.01.2023 р про постачання електричної енергії споживачу з додатками (далі - Договір) (том 1 а.с. 55-72).

Предметом договору є електрична енергія (ДК 021:2015:09310000-5) з очікуваним обсягом постачання та розподілу електричної енергії на період з 01.01.2023 до 31.12.2023 556 707 кВт/год. ціною 3,833115 грн./кВт/год. без ПДВ і 4,599738 грн./кВт/год. з ПДВ.

П. 14.6. Договору погоджено, що істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 19 Особливостей, зокрема: Погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. (абзац перший п/п. 14.6.2.).

Сторони протягом дії цього договору вносять зміни у Договір в частині ціни за одиницю товару у разі коливання ціни товару на ринку. В такому випадку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо змін ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою (завіреними копіями довідок) компетентного органу (Торгово-промислової палати України та/або її регіональних представництв або ДП "Держзовнішінформ" або ДП "Укрпромзовнішекспертиза" чи іншого погодженого сторонами органу щодо величини коливання на ринку. В письмовому зверненні Постачальник наводить посилання на зміни в нормативного-правових актах щодо формування ціни або умов постачання електричної енергії, на підставі яких вносяться зміни (абз. 2 п/п. 14.6.2).

Зміни встановленого згідно з законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Сторони можуть внести відповідні зміни в разі зміни регульованих цін (тарифів) на передачу та/або розподіл електричної енергії та/або середньозважених цін на електричну енергію на ринку "на добу наперед" згідно з Додатком 2 до Договору (п/п.14.6.7).

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та зміни ціни постачання електричної енергії (додаток № 2 до Договору), ціна за одиницю товару визначається за підсумками розрахункового періоду (місяця) за такою формулою: Ц=(К*Ца+Тосп+Впост)* 1,2.

За пунктом 3 вказаного Порядку зміна ціни за одиницю товару регламентується щомісячно шляхом укладання додаткової угоди, з урахуванням пункту 1 цього Додатку. В такому випадку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни на ринку "на добу наперед" підтверджується інформацією з сайту Оператора ринку.

Зміна регульованих (цін) тарифів на послуги з розподілу та/або передачі електричної енергії підтверджується постановами Регулятора, що затверджені у встановленому законодавством порядку.

У подальшому між Споживачем та Постачальником укладено додаткові угоди до Договору №16-1007/1 від 02.01.2023 р:

- № 1-2 від 02.01.2023 р, за якою у зв`язку зі зміною реквізитів сторони Учасника внесено зміни до розділу 17 Місцезнаходження та банківські реквізити змінено реквізити;

- № 1 від 11.01.2023 р за якою ціну за 1 кВт/год електричної енергії за період з 11.01.2023р збільшено до 4,649568 грн. з ПДВ;

- № 2/41 від 17.04.2023 р, за якою ціну за 1 кВт/год електричної енергії за період з 17.03.2023 р збільшено до 4,709532 грн. з ПДВ;

- № 3/58 від 07.07.2023 р, за якою ціну за 1 кВт/год електричної енергії за період з 07.07.2023 р збільшено до 4,775352 грн. з ПДВ;

- № 4/59 від 31.07.2023 р, за якою ціну за 1 кВт/год електричної енергії за період з 01.08.2023 р збільшено до 5,19426 грн. з ПДВ;

- № 5/60 від 31.08.2023 р, за якою зафіксовано очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії з урахуванням зміни ціни за попередніми угодами;

- № 6/61 від 31.08.2023 р, за якою ціну за 1 кВт/год електричної енергії за період з 01.09.2023р збільшено до 5,813024 грн. з ПДВ;

- № 7/66 від 13.09.2023 р, за якою зафіксовано очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії з урахуванням зміни ціни за попередніми угодами;

№ 8/82 від 30.11.2023 р, за якою ціну за 1 кВт/год електричної енергії за період з 01.12.2023 р збільшено до 6,058824 грн. з ПДВ (том 1 а.с. 73-77, 79, 82, 84, 86, 88).

Додатковою угодою №8/1 від 29.12.2023 р достроково розірвано дію Договору №16-1007/1 від 02.01.2023 р, у зв`язку із закриттям бюджетного року (том 1 а.с. 90).

На виконання Договору та згідно підписаних між сторонами договору Актів прийняття-передавання товарної продукції ТОВ "КОЕК" поставлено Комунальній установі "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" електричну енергію в загальному обсязі 230 622 кВт.год, вартість якої повністю оплачена в загальному розмірі 1 182 091,18 грн з ПДВ (том 1 а.с. 91-164).

Розрахунок здійснено з урахуванням зміни ціни згідно додаткових угод до Договору.

Як стверджує Прокурор, додаткові угоди №№ 6/61, 7/66, 8/82 (оспорювані угоди) щодо збільшення ціни за одиницю товару з одночасним зменшенням обсягів постачання є недійсними і мають бути визнані такими, оскільки укладені за відсутності належного документального підтвердження коливання ціни на ринку товару після попередньої зміни ціни та з порушенням вимог щодо пропорційного збільшення ціни.

Вказані обставини і стали причиною виникнення спору та звернення Прокурора з позовом до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі. Рішення мотивоване тим, що з боку Відповідачів порушено пропорційність збільшення ціни за одиницю товару, обов`язковість дотримання якої унормована Договором та діючим законодавством, що призвело, в свою чергу, до визнання недійсними Додаткових угод до Договору, а також, як слідство, до стягнення різниці зайво сплачених коштів.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Прокурора та Відповідача -2, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Щодо обґрунтованості представництва інтересів держави Прокурором, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", частиною першої якої визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої ст. 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

За правилами ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У відповідності до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України №3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

У зазначеному рішенні вказано, що оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Предметом спору згідно поданого Прокурором позову є визнання недійсними додаткових угод до договору поставки, розрахунок за яким здійснюється комунальним підприємством за рахунок бюджетних коштів. Прокурор вказує на незаконне підвищення ціни за оспорюваними угодами, що призводить до безпідставного, додаткового витрачання коштів з бюджету та свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів територіальної громади.

Прокурор зазначає, що у даному випадку має місце порушення інтересів держави у бюджетній сфері, що є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру, спрямованих на їх захист.

Вказано, що підставою реалізації Прокурором представницьких повноважень є бездіяльність органу, уповноваженого на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах, в особі визначеного Прокурором позивача.

Виходячи із зазначеного та з урахуванням обґрунтувань Прокурора щодо підстав звернення, суд дійшов таких висновків.

Є слушним твердження Прокурора, що правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Так, використання коштів з порушенням встановлених норм підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, у свою чергу, завдає шкоди інтересам держави. Подання позову у таких справах спрямоване на забезпечення правопорядку у сфері публічних закупівель, захисту економічної конкуренції та дотримання всіма учасниками цих правовідносин принципу законності.

Натомість, надмірна формалізація "інтересів держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист інтересів держави там, де це дійсно потрібно.

Суд першої інстанції встановив, що за статутом Комунальної установи "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" засновником вказаної Установи є Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, якій Установа підзвітна та підконтрольна (том 1 а.с. 165-168).

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Статуту основною метою створення підприємства є організація обслуговування закладів освіти та культури, що перебувають у комунальній власності Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Джерелами формування майна та коштів підприємства, серед іншого, є кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти) (п.4.2 розділу 5 Статуту).

Крім того, майно Комунальної установи "Центр обслуговування закладів соціально культурної сфери" є власністю Рівнянської територіальної громади.

За ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Це положення відображає соціальну функцію власності, підкреслюючи, що право власності передбачає не лише можливість володіння, користування та розпорядження майном, але й відповідальність власника перед суспільством.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Ст. 18-1 вказаного Закону передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Рада наділена обов`язком забезпечувати ефективне та раціональне використання бюджетних коштів, а також вживати заходів для запобігання порушенням інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель. Відповідно, на неї покладено відповідальність за здійснення контролю за правомірністю укладених правочинів, їх відповідністю вимогам законодавства та принципам публічних закупівель.

Більш того, відповідно до інформації Управління Державної казначейської служби України в Новоукраїнському районі від 16.01.2025 р. № 02-39-08/74 за даними обліку органів Казначейства оплата за закупівлею електричної енергії по Договору № 16-1007/1 від 02.01.2023 р. здійснена за рахунок коштів місцевого бюджету Рівнянської територіальної громади (том 1 а.с. 48-49).

З огляду на викладене та оскільки засновником і власником майна Комунального закладу "Світловодська спеціальна школа Кіровоградської обласної ради" є Рівнянська сільська рада, то вказана рада наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за належним функціонуванням підпорядкованого комунального закладу, дотриманням ним вимог законодавства у сфері фінансово-господарської діяльності, а також забезпеченням ефективного та правомірного витрачання ним коштів відповідно до встановлених процедур. Контрольні функції ради поширюються на правомірність укладених правочинів та їх відповідність принципам ефективного використання бюджетних ресурсів, що зумовлює її правову зацікавленість у вирішенні спору. Вказаний висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.06.2023 р. у справі № 905/1907/21 та висновкам Верховного Суду в інших справах.

У межах справи № 924/564/22 (постанова від 22.08.2023) Верховний Суд досліджував питання належного позивача та дійшов висновку, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів широкого кола осіб - мешканців відповідної області. Орган місцевого самоврядування, відповідно до своїх повноважень, зобов`язаний забезпечувати раціональне використання комунального майна та інших ресурсів. Укладення підконтрольним такому органу комунальним закладом правочинів, що суперечать законодавству, може призводити до неефективного витрачання бюджетних коштів і порушення економічних інтересів територіальної громади.

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог ст. 16 ЦК України, ст. 4 ГПК України, крім учасників правочину (сторін за договором), Позивачем у такій справі може бути будь-яка особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

З урахуванням вищевикладеного господарський суд встановив, що Рівнянська сільська рада є заінтересованою особою у питанні оспорення спірних угод оскільки має повноваження щодо контролю за діяльністю підзвітної установи, у тому числі забезпечення законності фінансових операцій і цільового використання коштів. Окрім того, як вже зазначено, фінансування закупівлі у даному випадку здійснювалось за рахунок коштів місцевого бюджету Рівнянської територіальної громади, а тому повернення грошових коштів за пред`явленою вимогою здійснюється на користь відповідного бюджету.

При цьому, судом було враховано правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19, відповідно до якого, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, а належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

Зважаючи на це, звернення Прокурора в інтересах держави лише в особі Рівнянської сільської ради узгоджується з приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З аналізу положень частин 4, 5 ст. 53 ГПК України та частини 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" слідує, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2023 р. у справі № 488/2807/17 виснувала, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не Прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави.

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Згідно матеріалів справи, з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру, Новоукраїнська окружна прокуратура зверталась до Рівнянської сільської ради з відповідними листами ( 08.01.2025 р. за № 53-179 та 13.02.2025 р. за №53-915 ). У вказаних листах Прокурором описано допущені порушення при укладенні оспорюваних додаткових угод до Договору, а також вказано на безпідставне витрачання бюджетних коштів. Крім того, поставлено питання щодо вжиття радою заходів на усунення виявлених порушень та чи планується вжиття таких заходів у подальшому.

У відповідь сільською радою листом № 85/02-16 від 20.01.2025 р. повідомлено, що сільська рада не проводила та не планує здійснення будь-яких заходів щодо стягнення сплачених коштів з ТОВ "КОЕК".

17.03.2025 р. Прокурор направив Рівнянській сільській раді повідомлення в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що Прокурор дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону "Про прокуратуру", завчасно повідомив компетентний орган про порушення і такий органи не вжив жодних заходів задля усунення порушень, що свідчить про бездіяльність органу та є достатньою підставою для звернення Прокурора з позовом до суду.

Згідно ст. ст.11, 629 ЦК України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з положеннями ст.5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч.4 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Ст.652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

П.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником за яким є суб`єкт, визначений у частині першій статті 2 Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", а саме, обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.

Отже, Законом України "Про публічні закупівлі" встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 41 Закону.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.22 Закону "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021р у справі № 927/491/17.

У роз`ясненні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 р № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" зазначено, що внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Тобто для збільшення ціни закупівлі товару у договорі закупівлі товару за державні кошти сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення.

З аналізу вищенаведеного слідує, що коливання ціни товару на ринку передбачає динаміку ціни товару у бік збільшення за період з моменту укладення договору та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, зумовлених таким коливанням. Тобто, повинно бути доведено наявність коливання ціни у бік підвищення на ринку електроенергії за період з дати укладення основного договору до дати укладення додаткових угод.

Крім того, слід зазначити, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Такої правової позиції щодо імперативної поведінки постачальника дійшов Верховний Суд в постанові від 18.06.2021р у справі №927/491/19.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.07.2021р у справі № 922/2030/20.

Разом з тим, у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 р у справі № 912/1580/18).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Відповідачі не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії (тобто постійне коливання цін на електричну енергію, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими).

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 р у справі № 927/550/20).

Колегія суддів виходить з того, що, укладаючи договір поставки товару на певний строк, Товариство, як продавець, фактично гарантує можливість продати товар за узгодженою ціною та несе ризики зміни такої ціни. Подібної за змістом позиції дотримується й Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 р у справі № 916/2536/22.

Апеляційний суд наголошує, що приписи Закону України "Про публічні закупівлі" є зрозумілими та Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, зокрема стосовно п. 2 ч.5 ст.41 цього Закону.

Скаржник, приймаючи участь у відкритих торгах, був обізнаний, що вони провадяться у відповідності до приписів вказаного закону та про те, що приписи ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначають основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципом 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 р у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Необхідність укладення оспорюваних Додаткових угод (№ 6/61 від 31.08.2023 р, № 7/66 від 13.09.2023 р та № 8/82 від 30.11.2023 р) до договору № 16-1007/1 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023 р обґрунтовано Відповідачем-2 коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) Відповідачем-2 було надано експертні висновки Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № В-298/37 від 31.08.2023 р, № В-432 від 30.11.2023 р.

У пункті 14.6 Договору зазначено, що збільшення ціни на товар до 10% можливе лише при коливанні ринкової ціни, за умови, що це не призведе до збільшення загальної суми договору.

Постачальник має звертатися до Споживача письмово з підтвердженням змін, надаючи довідки про ціну товару на момент укладання договору та на момент звернення до уповноважених органів.

У постанові Верховного Суду від 11.05.2023 р у справі № 910/17520/21 зазначено, що оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.

При цьому, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 12.02.2020 р у справі № 913/166/19, від 13.10.2020 р у справі № 912/1580/18 від 02.12.2020 р у справі № 913/368/19, від 23.01.2020 р у справі № 907/788/18, від 13.10.2020 р у справі № 912/1580/18.

Крім того, за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 р у справі № 927/491/19, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма (ч. 4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі") застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Виходячи зі змісту норми ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" кожне коливання ціни на ринку товару є окремим юридичним фактом, тобто при кожному наступному внесені змін до договору щодо ціни товару необхідною умовою буде наявність зміни ціни на ринку після укладення попередньої додаткової угоди. Кожне з таких ринкових коливань має підтверджуватись окремим документом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що експертний висновок Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати не містить даних про ціни на дату укладання попередніх додаткових угод, що не відповідає умовам Договору та не підтверджує коливання ціни між моментом укладання Договору та наступними угодами. Висновки щодо періодів, що не відповідають умовам Договору, не були належно обґрунтовані Відповідачами.

Одним із критеріїв проведення тендерної процедури була ціна за поставку електроенергії. Разом з тим, відповідно до запропонованої ціни за результатами проведеної закупівлі (4,599738 грн./кВт/год. з ПДВ), яка стала визначальною для переможця торгів (Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія"), та визначеної в подальшому в договорі №16-1007/1 від 02.01.2023 р, постачальник здійснив поставку споживачу (Комунальна установа "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери") електричної енергії в об`ємі 230 622 кВт.год, вартість якої повністю оплачена в загальному розмірі 1 182 091,18 грн з ПДВ, хоча умовами договору було передбачена поставка 556 707 кВт/год, тобто було поставлено 41,43% від запланованого об?єму .

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з додатковими угодами № 1 від 11.01.2023 р; № 2/41 від 17.04.2023 р; № 3/58 від 07.07.2023 р; № 4/59 від 31.07.2023 р; № 6/61 від 31.08.2023 р; № 8/82 від 30.11.2023 р до договору про постачання електричної енергії споживачу №16-1007/1 від 02.01.2023 р шість разів змінено істотні умови Договору, а саме, збільшено ціну за одиницю товару з 4,599738 грн./кВт/год з ПДВ до 6,058824 грн./кВт/год з ПДВ. Фактично ціна за 1 кВт/год (одиницю товару) збільшилася більше ніж на 32% порівняно з погодженою під час закупівлі.

Вказане суперечить умовам проведеної закупівлі та істотним умовам договору.

Суд також зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2020 р у справі № 913/166/19.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021р у подібних правовідносинах, у справі №927/491/19 зазначено, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 45% шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Відкритий тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що додаткові угоди № 6/61 від 31.08.2023 р, № 7/66 від 13.09.2023 р та № 8/82 від 30.11.2023 р до договору № 16-1007/1про постачання електричної енергії споживачу №16-1007/1 від 02.01.2023 р суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі», колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про наявність підстав для визнання цих угод недійсними.

Згідно з ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються Договором, за яким, з урахуванням Додаткових угод до Договору № 1 від 11.01.2023 р; № 2/41 від 17.04.2023 р; № 3/58 від 07.07.2023 р; № 4/59 від 31.07.2023 р, за період з 01.08.2023р вартість одиниці товару склала 5,19426 грн/кВт*год з ПДВ.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Відповідач-2 за період дії оспорюваних угод з вересня по грудень 2023 року поставлено 83 246 кВт.год, вартість яких повністю оплачена Комунальною установою "Центр обслуговування закладів соціально-культурної сфери" у відповідності до умов оспорюваних угод в загальній сумі 490 260,30 грн з ПДВ.

Виходячи з ціни встановленої в Договорі, без врахування спірних додаткових угод, Відповідач-1 повинен був сплатити за фактично поставлену електроенергію 432 401,37 грн з ПДВ (83 246 кВт х 5,19426 з ПДВ).

Таким чином, грошові кошти в сумі 57 858,93 грн грн є безпідставно одержаними Відповідачем-2, підстава їх набуття відпала, а тому Відповідач-2 зобов`язаний їх повернути.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2025 р. у справі № 912/1129/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.02.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін