ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

11.02.2026 м.Дніпро Справа № 904/3692/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення скарги в апеляційному провадженні щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 (суддя Суховаров А.В., повний текст якої підписаний 14.01.2026) у справі №904/3692/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фінвест Груп" м.Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" м.Дніпро

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", м.Дніпро.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 у справі №904/3692/24 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича щодо прийнятого рішення про скасування аукціону BRD001-UA-20251221- 86364 відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення скарги.

Одночасно зі скаргою подано клопотання про поновлення строку на її подання, обґрунтоване тим, що оскаржувану ухвалу апелянту вручено не було, при тому, що у нього наявний електронний кабінет, а про її наявність він дізнався із Єдиного державного реєстру судових рішень 28.01.2026 та одразу подав апеляційну скаргу. При цьому, звертає увагу на висновки Верховного Суду з цього питання, що опублікування процесуального документа в Єдиному державному реєстрі судових рішень не замінює належне вручення стороні копії судового рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Чередко А.Є., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 28.01.2026 здійснено запит матеріалів справи №904/3692/24 (необхідних для розгляду скарги) із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2026 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху через невідповідність скарги вимогам п.3 ч.2 ст.258 ГПК України та ненадання доказів її направлення учасникам справи. Скаржнику наданий строк (5 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

01.02.2026 (зареєстровано судом 02.02.2026) на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 30.01.2026 надійшла скарга, що відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.258 ГПК України з доказами її направлення учасникам справи.

Ухвалою суду від 02.02.2026 апелянту поновлений строк подачі скарги; розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 28.04.2026 на 16:15 годину; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

08.02.2026 до суду від апелянта надійшла заява про вжиття заходів забезпечення скарги відповідно до якої заявник просить:

- вжити заходів забезпечення скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича;

- заборонити арбітражному керуючому Ковезі А.І. та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на проведення та завершення аукціону з продажу майна банкрута, у тому числі аукціону, призначеного на 16.02.2026, до вирішення скарги по суті;

- розглянути дане клопотання негайно, з огляду на наявність реальної загрози втрати спірного майна.

Заява обґрунтована тим, що після постановлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 у справі №904/3692/24 виникли нові істотні обставини, які не існували та не могли бути враховані судом на момент первинного розгляду заяви про забезпечення скарги. Так, 05.02.2026 арбітражний керуючий Ковеза А.І. повторно опублікував аукціон з продажу майна банкрута ТОВ «ПРОМЗІЗ», а саме комбінезонів захисних TYVEK (https://prozorro.sale/auction/BRD001-UA-483/), із датою проведення аукціону 16.02.2026, що підтверджується відповідною публікацією в електронній торговій системі. Зазначені дії ліквідатора вчинені під час нерозглянутої по суті скарги заявника, поданої ще 11.01.2026, та за наявності відкритого апеляційного провадження, що створює реальну загрозу невідворотних наслідків у разі реалізації спірного майна.

До заяви додані докази оплати судового збору та квитанції про надсилання сторонам.

Апеляційний господарський суд, дослідивши аргументи, наведені у заяві, та оцінивши долучені до заяви докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано главою 10 розділу І Господарського процесуального кодексу України, тоді як статтею 40 Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливі різновиди забезпечувальних заходів вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право застосування таких заходів як за клопотанням розпорядника майна чи кредитора, так і за ініціативою суду.

Частиною 1 статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Ухвала про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди розпорядника майна правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме чи нерухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Згідно з ч.4 ст.40 КУзПБ заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі. Господарський суд має право скасувати або змінити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів до настання зазначених обставин, про що постановляє ухвалу.

У статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець визначив мету, задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.

Слід зазначити, що Кодекс України з процедур банкрутства охоплює не всі процесуальні особливості та порядок вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Наведений висновок підтверджується тим, що у статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства законодавцем закріплено положення про те, що при розгляді справ про банкрутство суди, крім іншого, керуються положеннями ГПК України.

Так, як убачається з положень статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено можливість вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, однак, при цьому, не унормовано порядок розгляду таких заяв.

Як вже зазначалось, главою 10 Господарського процесуального кодексу України врегульовано процедуру вжиття заходів забезпечення позову, а також унормовано порядок розгляду заяв про вжиття заходів забезпечення.

Поняття "заходи забезпечення вимог кредиторів" та поняття "заходи забезпечення позову" є спорідненими поняттями та направлені на досягнення однієї мети: забезпечення виконання судового рішення - в позовному провадженні та забезпечення можливості кредиторів реалізувати своє право отримати задоволення визнаних судом вимог - в процедурі банкрутства.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20, від 23.09.2025 у справі №914/597/23 (914/1531/25)).

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1. Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; Пункт 3 частини першої статті 137 виключено на підставі Закону № 460-IX від 15.01.2020 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; Пункт 7 частини першої статті 137 виключено на підставі Закону № 460-IX від 15.01.2020 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Щодо процесуального статусу апелянта.

Справи про банкрутство характеризуються особливим складом учасників, кожен з яких, вступаючи в провадження у такій справі, на різних процедурах, наділяється специфічним обсягом прав і обов`язків, зумовленим характером відносин неспроможності/банкрутства та спрямованістю інтересів (юридичною заінтересованістю) учасника у такому провадженні.

З урахуванням сталої судової практики Верховного Суду, з огляду на особливості провадження у справі про банкрутство, коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників цієї справи, з метою запобіганню необґрунтованому втручанню інших осіб, які не є учасниками справи, у перебіг процедури банкрутства.

Право на оскарження судових рішень виникає з моменту набуття особою статусу учасника у справі про банкрутство (див. постанову Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №922/2738/21).

Відповідно до понять, наведених у статті 1 КУзПБ:

- учасники у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника;

- сторони у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут) (абзац двадцять другий статті 1 КУзПБ);

- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

- конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

За висновком Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, сформульованого у пункті 56.16 постанови від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).

Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 913/444/18).

Що ж стосується дійсної справи, то зазначена справа не є позовним провадженням і заявник не є позивачем, отже, подана заява не може кваліфікуватись, як заява про забезпечення позову, подана позивачем. При цьому, заявник також і не зазначає, що така заява є заявою про вжиття заходів забезпечення майбутнього позову, оскільки не наголошує, що планує подати позовну заяву про захист порушеного права. Також заявник не є і кредитором боржника, оскільки грошові вимоги до боржника ним не заявлялись і судом відповідною ухвалою суду не визнавались.

По суті заявлених вимог апелянт відноситься до категорії «інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір», оскільки оскаржує дії ліквідатора щодо скасування аукціону, в якому, як зазначає апелянт, він визнаний переможцем. Втім, просить вжити заходи забезпечення скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича щодо прийнятого рішення про скасування аукціону BRD001-UA-20251221- 86364, шляхом зупинення аукціону № BRD001-UA-364 з продажу з продажу майна банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (, адреса: 49083, м. Дніпро, вул. Чикаленка Євгена, буд.2, офіс 28 ), а саме комбінезони захисні TYVEK, до набрання законної сили судового рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича щодо прийнятого рішення про скасування аукціону BRD001-UA-364.

В той же час, згідно норми ч.4 ст.40 КУзПБ заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють зокрема, до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

За приписами ч.1 ст.61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження: проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; формує ліквідаційну масу; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно доч.1 ст.63 КУзПБ після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні.

Згідно даних Реєстру судових рішень та комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття у справі №904/3692/24 ліквідаційної процедури ухвалено 12.08.2025.

Отже, на зазначеній стадії заходи забезпечення вимог кредиторів вже скасовуються і ліквідатор вчиняє передбачені ліквідаційною процедурою дії. При цьому, КУзПБ не містить норм, що передбачають зупинення ліквідаційної процедури.

В той же час, вжиття заходів забезпечення вимог скарги за заявою ОСОБА_1 у спосіб, визначений заявником, матиме наслідком зупинення продажу майна банкрута, за рахунок якого відбувається погашення вимог кредиторів у справі про банкрутство, за заявою особи, яка стверджує, що є переможцем аукціону з продажу майна банкрута, який скасовано ліквідатором.

Таким чином, заявником не наведено положень ГПК України та/або КУзПБ, що передбачають звернення учасника аукціону з продажу майна банкрута до господарського суду з вимогами про вжиття судом заходів забезпечення скарги на дії ліквідатора шляхом зупинення аукціону з продажу майна банкрута, як і обраний заявником спосіб є тотожнім до забезпечувального заходу, передбачено пунктом 6 частин 1 ст.137 ГПК України, якою передбачено забезпечення позову шляхом зупинення продажу майна, проте, в даному випадку відсутній позов про визнання права власності на це майно.

За викладених обставин, заявником не наведено обставин, за результатом дослідження яких суд може дійти висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення вимог скарги у спосіб, визначений заявником, при цьому, вимоги, викладені в заяві про забезпечення скарги, не відповідають принципу пропорційності та співмірності, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення вимог скарги.

Керуючись ст. ст.ст.ст.136-140, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, ст.40 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 № б/н від 08.02.2026 про вжиття заходів забезпечення скарги у справі №904/3692/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко