ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа № 911/2944/25

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

розглянувши матеріали справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Румит», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», с. Личанка, Бучанський район, Київська область

про стягнення 85 044, 65 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Румит» звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ТОВ «Міл Ка» про стягнення 85 044, 65 грн основної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати за поставлений товар відповідно до видаткових накладних, згідно з переліком.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2025 р. відкрито провадження у справі № 911/2944/25 за позовом ТОВ «Румит» до ТОВ «Міл Ка» про стягнення 85 044, 65 грн і визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору.

Відповідач про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву та інші заяви по суті спору не надав. Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

У процесі розгляду справи судом встановлено, що в період з вересня 2023 р. по квітень 2024 р. позивачем було здійснено поставку і передано у власність відповідачу товар на загальну суму 304 720, 65 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1018 від 13.09.2023 р. на суму 14 057, 60 грн, видатковою накладною № 1094 від 27.09.2023 р. на суму 6 216, 20 грн, видатковою накладною № 1107 від 29.09.2023 р. на суму 5 950, 20 грн, видатковою накладною № 1226 від 19.10.2023 р. на суму 14 291, 20 грн, видатковою накладною № 1207 від 17.10.2023 р. на суму 15 663, 50 грн, видатковою накладною № 1232 від 20.10.2023 р. на суму 13 772, 80 грн, видатковою накладною № 1241 від 23.10.2023 р. на суму 8 320, 50 грн, видатковою накладною № 1352 від 09.11.2023 р. на суму 27 900, 00 грн, видатковою накладною № 1370 від 13.11.2023 р. на суму 34 795, 25 грн, видатковою накладною № 1390 від 16.11.2023 р. на суму 23 378, 95 грн, видатковою накладною № 1435 від 23.11.2023 р. на суму 18 252, 20 грн, видатковою накладною № 1447 від 27.11.2023 р. на суму 9 076, 80 грн, видатковою накладною № 222 від 11.03.2024 р. на суму 29 886, 00 грн, видатковою накладною № 343 від 05.04.2024 р. на суму 27 000, 00 грн, податковою накладною № 180 від 29.11.2023 р. на суму 35 942, 65 грн, податковою накладною № 91 від 06.12.2023 р. на суму 12 213, 10 грн, податковою накладною № 17 від 08.01.2024 р. на суму 8 053, 70 грн, податковою накладною № 44 від 11.03.2024 р. на суму 29 886, 00 грн, актом звірки взаєморозрахунків взаємних рахунків за період: 01.11.2023 по 12.12.2023 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», актом звірки взаємних рахунків по стану за період: 01.01.2023 по 22.07.2025 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», наявними в матеріалах справи.

12.12.2023 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків взаємних рахунків за період: 01.11.2023 по 12.12.2023 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», згідно з яким, станом на 12.12.2023 р. заборгованість на користь позивача складала 86 990, 95 грн.

Відповідачем було частково виконано свій обов`язок по оплаті за поставлений позивачем товар шляхом перерахування позивачу грошових коштів у розмірі 219 676, 00 грн, що підтверджується матеріалами позовної заяви, платіжними інструкціями, актом звірки взаєморозрахунків взаємних рахунків за період: 01.11.2023 по 12.12.2023 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», актом звірки взаємних рахунків по стану за період: 01.01.2023 по 22.07.2025 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», наявними в матеріалах справи.

У серпні 2025 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою Вих. № 26/08 від 26.08.2025 р., у якій він просив останнього у семиденний термін з моменту отримання цієї вимоги сплатити заборгованість в розмірі 85 044, 65 грн. Факт направлення даної вимоги відповідачу підтверджується квитанцією № 1706197 від 26.08.2025 р., описом вкладення у цінний лист від 26.08.2025 р., наявними у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача 85 044, 65 грн основної заборгованості за поставлений йому згідно з видатковими накладними товар.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 184 цього ж кодексу укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи договір купівлі-продажу товару у формі єдиного документа між сторонами не підписувався, а отже враховуючи положенням ст. ст. 181, 184 Господарського кодексу України, між сторонами було укладено договір поставки саме у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положень ст. 712 цього ж кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно з ст. 655 цього ж кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 цього ж кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений законом строк і станом на час розгляду справи відповідач не виконав у повному обсязі свій обов`язок щодо оплати за поставлений йому товар згідно з видатковими накладними і його основна заборгованість перед позивачем складає 85 044, 65 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1018 від 13.09.2023 р. на суму 14 057, 60 грн, видатковою накладною № 1094 від 27.09.2023 р. на суму 6 216, 20 грн, видатковою накладною № 1107 від 29.09.2023 р. на суму 5 950, 20 грн, видатковою накладною № 1226 від 19.10.2023 р. на суму 14 291, 20 грн, видатковою накладною № 1207 від 17.10.2023 р. на суму 15 663, 50 грн, видатковою накладною № 1232 від 20.10.2023 р. на суму 13 772, 80 грн, видатковою накладною № 1241 від 23.10.2023 р. на суму 8 320, 50 грн, видатковою накладною № 1352 від 09.11.2023 р. на суму 27 900, 00 грн, видатковою накладною № 1370 від 13.11.2023 р. на суму 34 795, 25 грн, видатковою накладною № 1390 від 16.11.2023 р. на суму 23 378, 95 грн, видатковою накладною № 1435 від 23.11.2023 р. на суму 18 252, 20 грн, видатковою накладною № 1447 від 27.11.2023 р. на суму 9 076, 80 грн, видатковою накладною № 222 від 11.03.2024 р. на суму 29 886, 00 грн, видатковою накладною № 343 від 05.04.2024 р. на суму 27 000, 00 грн, податковою накладною № 180 від 29.11.2023 р. на суму 35 942, 65 грн, податковою накладною № 91 від 06.12.2023 р. на суму 12 213, 10 грн, податковою накладною № 17 від 08.01.2024 р. на суму 8 053, 70 грн, податковою накладною № 44 від 11.03.2024 р. на суму 29 886, 00 грн, актом звірки взаєморозрахунків взаємних рахунків за період: 01.11.2023 по 12.12.2023 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», актом звірки взаємних рахунків по стану за період: 01.01.2023 по 22.07.2025 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Румит» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Міл Ка», вимогою ТОВ «Румит» Вмх. №26/08 від 26.08.2025 р., наявними у матеріалах справи.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 цього ж кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18.

У процесі розгляду справи, відповідачем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували виконання ним у повному обсязі свого обов`язку щодо оплати за поставлений йому товар згідно з видатковими накладними.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 85 044, 65 грн за поставлений йому згідно з видатковими накладними товар є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Окрім цього, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п.п. 1) п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього ж закону судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

3. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

4. У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

5. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

До вказаної позовної заяви додано квитанцію про сплату № 0938-1784-7045-6163 від 11.09.2025 р. про сплату судового збору на суму 3 028, 00 грн.

За таких обставин, понесені ТОВ «Румит» судові витрати у зв`язку із зверненням в Господарський суд Київської області із позовом до ТОВ «Міл Ка» про стягнення 85 044, 65 грн та внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягають поверненню позивачу у розмірі 605, 60 грн з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 240, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міл Ка» (08127, вул. Центральна, буд. 43А, с. Личанка, Бучанський район, Київська область; ідентифікаційний код 44520905) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Румит» (03151, вул. Молодогвардійська, 32, м. Київ; ідентифікаційний код 42289886) 85 044 (вісімдесят п`ять тисяч сорок чотири) грн 65 (шістдесят п`ять) коп. основної заборгованості та судові витрати 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Румит» (03151, вул. Молодогвардійська, 32, м. Київ; ідентифікаційний код 42289886) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (нуль) коп., перерахований (сплачений) за квитанцією про сплату № 0938-1784-7045-6163 від 11.09.2025 р.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца