ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4241/25

Господарський суд Харківської області у складі

судді Чистякової І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ідентифікаційний код 31557119)
до Фізичної особи - підприємця Мици Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про стягнення 116738,66 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Мици Юрія Вікторовича (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 116 738,66 грн, з яких:

- 116601,80 грн заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025;

- 136,86 грн абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2024 по 31.08.2025.

Позивач також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 щодо оплати послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 та абонентської плати за період з 01.12.2024 по 31.08.2025.

Ухвалою суду від 02.12.2025 залишено позовну заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення цієї ухвали. Позивачу у встановлений строк запропоновано подати до Господарського суду Харківської області заяву, в якій зазначити найменування відповідача згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або вказати РНОКПП, або номер і серію паспорта фізичної особи - підприємця Мици Юрія Вікторовича.

05.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№28328).

Ухвалою суду від 09.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4241/25. Прийнято до розгляду клопотання відповідача про закриття провадження у справі (вх.№28535 від 08.12.2025). Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Роз`яснено відповідачу, що згідно ст.251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений строк, справа згідно з ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст.167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.

08.12.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№28535), в якому він просив суд відмовити у відкритті провадження у справі, а у разі відкриття провадження просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, наполягаючи на тому, що позивачем не доведено обставин того, що даний спір повинен розглядатись за правилами господарського судочинства, оскільки, по-перше, до позовної заяви не додано жодного доказу існування будь-якого договору між КП ХТМ та ФОП Мицею Ю.В., що спірне майно належить (належало) Миці Ю.В., що спірне майно (приміщення) використовується ФОП у господарській діяльності, що саме ФОП, а не фізична особа, є споживачем відповідної комунальної послуги. По-друге, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження наявності договірних відносин між Комунальним підприємством Харківські теплові мережі та Мицею Юрієм Вікторовичем, тим більше як фізичною особою-підприємцем. Так, в додатках до первісного позову міститься незрозумілий договір від 31.10.2021, який містить незаповнену заяву-приєднання, однак в самому позові зазначено, що починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, а факт приєднання підтверджується як посилається КП ХТМ згідно пункту 4 Договору, підписаною позовною заявою, сплатою рахунку за надану послугу, отримання послуги. Однак станом на 01.12.2021 Мица Ю.В. не був власником даного нерухомого майна, а отже не міг отримати послугу, підписати заяву або оплатити рахунок. Протилежного КП ХТМ не доведено. Наразі не можливо отримати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через застосунок Дія, у зв`язку з чим відповідач не має можливості надати документи на спростування. Мица Ю.В. дійсно зареєстрований як ФОП, однак основним видом його діяльності є діяльність у сфері права, оскільки в нього є статус адвоката. Місцем здійснення його діяльності як ФОП є 61118, АДРЕСА_2 . Також, факт того, що адвокатську діяльність Мица Ю.В. не веде за адресою м. Харків, вул. Хартія Бригади, буд. 56 підтверджується витягом з ЄРАУ. Де зазначено що місцем здійснення адвокатської діяльності є 61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд. 15. Отже, у разі, якщо послуга надана фізичній особі як власнику майна, спір щодо оплати комунальних послуг є цивільно-правовим, а не господарським.

15.12.2025 через систему "Електронний суд" позивачем подано відповідь на відзив (вх.№29298), в якій зазначено, що послуги з постачання теплової енергії надаються КП ХТМ ФОП МИЦА Ю.В. на підставі умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Договір), який розроблений та опублікований на офіційному сайті позивача (www.hts.kharkov.ua) 31.10.2021. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року. Даний договір укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а постачання гарячої води цілодобово та підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалювальних сезонів 2024-2025 рр. до будівель в цілому. Вищезазначені акти на підключення та відключення опалення підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП Харківські теплові мережі та балансоутримувача будинку. Таким чином, факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальний період 2024-2025 - є фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору). Відповідно до п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. В період з 01.11.2024 по 30.04.2025 послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 у нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв. м. надавалися саме ФОП МИЦА Ю.В. Доказом надання послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою саме ФОП МИЦА Ю.В. є Акт підключення споживача № 172/3633 від 07.11.2024 та Акт обстеження системи теплопостачання № 172/291 від 29.11.2024. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 23.09.2025 № 444639857 нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв.м. по АДРЕСА_3 з 07.06.2018 належать МИЦІ Юрію Вікторовичу, з 16.05.2025 речове право припинено на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/2609/24. Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України, ст. 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14.05.2015 № 417-VIII, нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Таким чином, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв. м. по АДРЕСА_3 у період з 01.11.2024 по 30.04.2025 належало відповідачу, не належить до житлового фонду, є самостійний об`єктом для ведення господарської діяльності непромислового характеру.

Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.09.2025 № 444639857 нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв. м. по АДРЕСА_3 з 07.06.2018 належали ОСОБА_1 , з 16.05.2025 речове право припинено на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/2609/24.

За твердженням позивача, зазначені нежитлові приміщення є вбудованими в багатоквартирний семиповерховий житловий будинок, знаходяться у тепловому контурі житлового будинку. Окремий тепловий ввід у приміщення відсутній. Підключення та відключення послуги з постачання теплової енергії у нежитлові приміщення здійснюються разом з житловим будинком. В будинку єдина система централізованого опалення, теплопостачання яке здійснює КП Харківські теплові мережі. На тепловому вводі житлового будинку встановлено прилад обліку. Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а постачання гарячої води цілодобово та підтверджується актом про підключення/відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону за №172/3633 від 07.11.2024. Вищезазначений акт підписаний та скріплений печатками уповноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку.

На підставі частини 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. N 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. N 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. N 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. N 1023), на офіційному сайті КП "Харківські теплові мережі" www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Індивідуальний договір). Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року. Даний договір укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Як вказано позивачем, оскільки нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Бригади Хартія, 56, розташовані в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до положень пункту 51 Індивідуального договору цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до п. 4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Отже факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальний період 2024-2025 - є фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору).

Як вказано позивачем, факт отримання теплової енергії підтверджується вказаним вище актом про підключення/відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону 2024-2025 рр. за №172/3633 від 07.11.2024.

Відповідно до п. 5 Індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 32 Індивідуального договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно з п. 33. Індивідуального договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Відповідно до п. 34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 11 Індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018р. № 315 (далі Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Вказана Методика розподілу встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (п.1 Методики).

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень.

Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря (п.2 Методики).

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Мінрегіоном від 22.11.2018 № 315, зареєстрованим в Мін`юсті 28.12.2018 за № 1502/32954 (далі - Методика), встановлює порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" на виконання яких розроблена та затверджена Методика, комунальними послугами є, зокрема послуги: з постачання теплової енергії, з постачання гарячої води, з централізованого водопостачання, з централізованого водовідведення.

Відповідно п. 30 Індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування.

Як стверджує позивач, відповідачу направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію та абонентську плату, однак станом на час подання позовної заяви за особовим рахунком № 17201-1564 заборгованість за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складає 116601,80 грн, яка утворилась за період з 01.11.2024 по 30.04.2025; абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії споживачу складає 136,86 грн, яка утворилась за період з 01.12.2024 по 31.08.2025.

17.09.2025 позивач направив засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" на адресу відповідача, яка міститься у Єдиному державному реєстрі адресу: 61118, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 72-В, кв. 30, досудове повідомлення від 17.09.2024 №214/09 про сплату протягом 7 денного терміну від дня пред`явлення вимоги вказаної вище заборгованості.

Відповідач відповіді на вказану вимогу позивачу не надав, заборгованість не сплатив, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом про стягнення з відповідача, на користь позивача 116 738,66 грн, з яких:

- 116 601,80 грн заборгованість за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025;

- 136,86 грн абонентська плата за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2024 по 31.08.2025.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20, а також від 02.08.2023 у справі № 925/1741/21).

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена у ч. 1 ст. 20 ГПК України, згідно якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Правовий підхід щодо співвідношення статусу фізичної особи та фізичної особи-підприємця (ФОП) ґрунтується на положеннях Цивільного та Господарського кодексів України, законодавства про державну реєстрацію, а також на усталеній практиці Верховного Суду України. Цей підхід полягає у тому, що фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, не перестає бути фізичною особою, а лише набуває додаткову юридичну ознаку - статус підприємця.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Згідно зі статтями 25 та 26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки, які виникають з моменту народження та припиняються зі смертю. Фізична особа здатна бути власником будь-якого майна, крім того, що за законом не може перебувати у приватній власності.

Частина 1 ст. 50 ЦК України визначає, що фізична особа має право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність.

Це право реалізується за умови державної реєстрації, як передбачено, зокрема, ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань", відповідно до якої фізична особа набуває статусу підприємця лише з моменту внесення запису до Єдиного державного реєстру, і втрачає цей статус із внесенням запису про припинення діяльності.

Суб`єктами права власності є фізичні особи, юридичні особи, держава та територіальні громади.

Законодавство не містить такого окремого суб`єкта права, як фізична особа-підприємець. Це означає, що незалежно від наявності статусу ФОП, власником майна завжди залишається фізична особа, а не "ФОП", оскільки останнє є лише функціональною характеристикою особи, що діє в межах господарської діяльності.

Такий підхід послідовно підтримується і судовою практикою, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду. У низці постанов (наприклад, від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц, від 15.05.2019 у справі № 904/10132/17, від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18, від 02.10.2019 у справі № 263/2359/19) зазначено, що фізична особа-підприємець не є окремим суб`єктом права, а отже не може вважатися відмінним власником майна.

У зазначених рішеннях Верховний Суд підкреслює, що наявність статусу ФОП не впливає на суб`єктний склад сторін у цивільних правовідносинах, у тому числі у питаннях власності. Водночас статус ФОП має значення для кваліфікації правовідносин як господарських, якщо діяльність особи пов`язана із систематичним одержанням прибутку у рамках підприємництва.

Саме тому при вирішенні питань юрисдикції, особливо у справах про право власності на об`єкти нерухомості, ключовим критерієм має бути не лише формальний статус особи як ФОП, а фактичне використання майна. Такий підхід підтверджено у вже згаданій постанові Великої Палати ВС від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18, де зроблено висновок, що сам факт наявності статусу підприємця не визначає господарський характер правовідносин визначальними є обставини використання майна для здійснення підприємницької діяльності.

Отже фізична особа, яка зареєстрована як підприємець, залишається єдиним суб`єктом цивільного права, а її статус ФОП лише засвідчує право вести господарську діяльність. Це не створює нового суб`єкта права власності, і нерухоме майно завжди реєструється за фізичною особою. У судовому процесі це означає, що визначення юрисдикції спору (цивільна чи господарська) має базуватись на з`ясуванні фактичного характеру використання майна, а не на формальній наявності статусу ФОП у особи. Такий підхід повністю відповідає як букві закону, так і практиці Верховного Суду України.

Предметом спору у цій справі є питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача 116 601,80 грн заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 та 136,86 грн абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2024 по 31.08.2025.

Позовні вимоги заявлені до фізичної особи-підприємця Мици Ю.В. як до співвласника нежитлових приміщень 1-го поверху № 1,2,3,4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв.м. багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , до якого, за твердженням позивача, позивач поставляв теплову енергію як до споживача послуг з постачання теплової енергії за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021, що є публічним договором приєднання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18 зазначила про те, що вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах, як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Як установлено судом вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.09.2025 № 444639857 нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв. м. по АДРЕСА_3 з 07.06.2018 належали Миці Юрію Вікторовичу, з 16.05.2025 речове право припинено на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/2609/24.

Отже з 07.06.2018 по 16.05.2025 відповідач був власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв.м., розташованих у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 .

Пунктом 5 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про фізичну особу - підприємця про місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Отже фізична особа-підприємець реєструється за адресою місця проживання (прописки), яка вноситься до ЄДР як місцезнаходження для зв`язку. Місце здійснення господарської діяльності може не збігатися з цією адресою. ФОП може працювати вдома, в орендованому офісі, магазині, або по всій Україні, але зобов`язаний зазначати реальне місце діяльності в податковій.

В даному випадку згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Мица Юрій Вікторович зареєстрований як фізична особа-підприємець, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_1 . Видами економічної діяльності якого є: 69.10 Діяльність у сфері права (основний). 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. 58.11 Видання книг. 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.

Отже відповідач є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим також з видом діяльності 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а об`єкт спору - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв.м. по вул. Бригади Хартія (стара назва Рибалка), буд. 56 у м. Харкові у багатоквартирному будинку, що використовується для комерційних потреб.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спір виник у межах господарських правовідносин і підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, відповідно клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 116601,80 грн заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 та 136,86 грн абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2024 по 31.08.2025, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як установлено вище судом, з 07.06.2018 по 16.05.2025 відповідач був власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 в літ. А-7, загальною площею 257,7 кв.м., розташованих у багатоквартирному будинку по вул. Бригади Хартія (стара назва Рибалка), буд. 56 у м. Харкові.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 (далі - Правила № 1198) та іншими нормативно-правовими актами України.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору:

такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин;

раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830 (в редакції від 08.09.2021 №1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 №1182 (в редакції від 08.09.2021 №1023), на офіційному сайті КП "Харківські теплові мережі" www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Згідно з п. п. 1, 2 Індивідуального договору визначено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті виконавця www.hts.kharkov.ua.

Отже зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021, укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Оскільки нежитлове приміщення відповідача розташоване в багатоквартирному житловому будинку, співвласниками якого не була обрана модель договірних відносин, починаючи з 01.12.2021 послуги з постачання теплової енергії відповідачу, як співвласнику багатоквартирного житлового будинку, за вказаною адресою здійснюються на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.11.2021, який було розміщено на офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021.

Відповідно до п. 4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Факт споживання відповідачем теплової енергії у спірний період підтверджується Актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту №172/291 від 29.11.2024, у якому в розділі "Схема підключення системи тепло споживання до теплових мереж КП Харківські теплові мережі", що система опалення нежитлових приміщень споживача єдина з системою житлового будинку.

Також, факт споживання відповідачем теплової енергії у спірний період підтверджується актом про підключення та відключення опалення до житлового будинку до опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону 2024-2025 рр. за №172/3633 від 07.11.2024, який підписаний представниками позивача та балансоутримувачем даного житлового будинку, в якому зазначено, що система опалення/гарячого водопостачання споживача є єдиною і невід`ємною частиною системи теплопостачання будівлі.

Крім того, підтвердженням надходження теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача за вказаною адресою в опалювальний сезон 2024-2025 рр. є наявна у справі відомість обліку споживання теплової енергії.

Отже вказані докази є належними та достовірними доказами на підтвердження надходження теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача в опалювальний період 2024-2025 років, оскільки система опалення нежитлових приміщень споживача єдина з системою житлового будинку.

Отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальний період 2024-2025 підтверджує факт приєднання відповідача (споживача) до умов індивідуального договору (акцептування договору).

Відтак, доводи відповідача у відзиві про те, що відповідач не укладав з позивачем індивідуальний договір спростовані матеріалами справи.

Разом з тим, суд зауважує, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 6 ст. 19 цього Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 статті 25 цього Закону визначено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку

З огляду на вказані норми чинного законодавства, наведені обставини та надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження факту постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача в опалювальний період 2024-2025 рр., а тому у відповідача виникає обов`язок щодо оплати наданих послуг.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення відповідача до позивача з претензіями щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості.

При цьому, відповідач не надав суду контррозрахунку вказаної заборгованості та доказів, які б спростовували наведені у позовній заяві обставини або доказів сплати ним заборгованості.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Ураховуючи вищенаведене та беручи до уваги те, що відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано позовні вимоги позивача, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 у розмірі 116601,80 грн, обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас ураховуючи, що право власності на спірне майно належало відповідачу з 07.06.2018 по 15.05.2025 включно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії підлягають задоволенню частково за період з 01.12.2024 по 15.05.2025 в сумі 78,48 грн відповідно до наступного розрахунку: грудень 2024-січень 2025 - 20,52 грн, лютий-квітень 2025 - 49,86 грн, травень 2025 загальна ціна за місяць 16,62 грн, у травні 2025 31 день, 16,62 грн : 31 день = 0,54 грн х 15 днів травня 2025 р. = 8,10 грн.

Решта вимог щодо стягнення абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі 58,38 грн з 16.05.2025 по 31.08.2025 не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 116 680,28 грн, з яких: 116 601,80 грн заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 та 78,48 грн абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період у розмірі за період з 01.12.2024 по 15.05.2025. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі 58,38 грн слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у сумі 2421,19 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 1, 12, 13, 14, 19, 25 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. 1, 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ст. 6, 11, 50, 509, 525, 526, 530, 610-612, 633, 634, 641, 642, 627-629, 655, 712, 714 Цивільного кодексу України, та ст. 2, 4, 20, 73, 74, 77, 86, 129, 236-241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково у розмірі 116 680,28 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мици Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ідентифікаційний код 31557119) заборгованість в сумі 116 680,28 грн, з яких: 116 601,80 грн заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 30.04.2025; 78,48 грн абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період у розмірі за період з 01.12.2024 по 15.05.2025, а також судовий збір у сумі 2 421,19 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "09" лютого 2026 р.

СуддяІ.О. Чистякова