ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/437/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

За участю представників сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" - Легка О.Ю.;

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик"- не з`явився;

Від ОСОБА_1 - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником

по справі №915/437/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик"

заінтересована особа: ОСОБА_1

про стягнення коштів в сумі 285 383, 31 грн,

(суддя першої інстанції: Олейняш Е.М., дата та місце прийняття ухвали: 19.10.2025, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв),

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" (далі - Відповідач) заборгованість в розмірі 285 383, 31 грн, з яких 210 473, 04 грн - інфляційне збільшення та 74 910, 27 грн - 3% річних. Судові витрати зі сплати судового збору просив покласти на Відповідача.

З результатом розгляду такої позовної заяви, місцевим господарським судом ухвалено рішення від 01.11.2024, яким позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" 177024,69 грн інфляційних втрат; 63005, 54 грн - 3 % річних; 2880,36 грн витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення набрало законної сили 22.11.2025, у зв`язку з чим, на виконання останнього 25.11.2024 судом видано виданий відповідний наказ.

08.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в якій заявник просив суд: прийняти до розгляду заяву про звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" (), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" () 62 500, 00 грн боргу в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 у справі № 915/437/24; у разі задоволення даної заяви, видати виконавчий документ з урахуванням вимог ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження"; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" () рішення засновника про збільшення статутного капіталу, на підставі якого було проведено державну реєстрацію змін розміру статутного капіталу 09.02.2018; забезпечити проведення судових засідань по справі № 915/437/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника ТОВ "ЕК Викеркаар" Легкої Олени Юріївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) через онлайн сервіс відеозв`язку vkz.court.gov.ua.

Заява мотивована тим, що станом на день подання цієї заяви заборгованість за наказом суду у справі № 915/437/24 залишається не погашеною та становить 242 910, 59 грн.

Стягувач зазначав, що заявнику з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "СМА Лоджистик" стало відомо, що розмір статутного капіталу боржника становить 5 062 500, 00 грн. Крім того, 09.02.2018 проведена державна реєстрація зміни статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи.

26.08.2025 Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області надало відповідь на адвокатський запит від 22.08.2025 та копію Фінансової звітності малого підприємства станом на 31.12.2024. В Фінансовій звітності малого підприємства станом на 31.12.2024 в рядку 1400 зазначено зареєстрований (пайовий) капітал Товариства у розмірі 5000 грн станом на початок звітного року та 5000 грн станом на кінець звітного періоду.

Стягувач вказує, що єдиним учасником/засновником, а також кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "СМА Лоджистик" є ОСОБА_1 , яким було внесено до статутного фонду товариства 5 000 000 грн. Таким чином, з моменту прийняття рішення про збільшення статутного капіталу Товариства пройшло більше одного року, ОСОБА_1 здійснено внесок до статутного фонду лише у розмірі 5 000 000 грн. Отже, у ОСОБА_1 , як одноособового засновника, виникло грошове зобов`язання перед ТОВ "СМА Лоджистик" у розмірі 62 500 грн.

Отже, рішення засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик", яке ніким не оспорювалось, та річний звіт за 2024 рік Товариства можуть підтверджувати існування заборгованості за засновником ТОВ "СМА Лоджистик" перед Товариством, яка, в свою чергу, може бути стягнута в порядку ст. 336 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником - відмовлено.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем (Стягувачем) не доведено належними та допустимими доказами факт наявності та беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які Стягувач просить звернути стягнення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24 скасувати та прийняту нову ухвалу, якою задовільнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, та стягнути з ОСОБА_1 , який має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" 62500 грн боргу в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 у справі № 915/437/24.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом всіх обставин справи, що є підставою для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24 та прийняття нової ухвали про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

Так, Апелянт зазначає, що в фінансовій звітності малого підприємства станом на 31.12.2024 в рядку 1400 зазначено зареєстрований (пайовий) капітал Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" у розмірі 5 000 грн станом на початок звітного року та 5 000 грн станом на кінець звітного періоду.

На момент придбання частки в статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик" ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та внесення змін до установчих документів, Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" набув чинності та діяв, однак, суд першої інстанції не надав зазначеній обставині жодної оцінки.

Окрім зазначеного, в Фінансовій звітності малого підприємства ТОВ "СМА Лоджистик" станом на 31.12.2024, зазначено, що зареєстрований (пайовий) капітал становить 5 000 грн (підписаний ОСОБА_1 ) в той час, як Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та надані до суду ОСОБА_1 документи підтверджують, що розмір статутного капіталу ТОВ "СМА Лоджистик" становить 5 062 500 грн.

У своїй скарзі Апелянт звертає увагу суду, що єдиним учасником/засновником, а також кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" є ОСОБА_1 , яким було внесено до статутного фонду товариства 5 000 000 грн, що підтверджується Фінансовою звітністю малого підприємства станом на 31.12.2024. Таким чином, з моменту прийняття рішення про збільшення статутного капіталу Товариства пройшло більше одного року, ОСОБА_1 здійснено внесок до статутного фонду лише у розмірі 5 000 000 грн. Отже, на переконання Апелянта, у ОСОБА_1 , як у одноособового засновника, виникло грошове зобов`язання перед ТОВ "СМА Лоджистик" у розмірі 62 500 гривень.

Апелянт ввважає, що рішення засновника одноосібного Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик", яке ніким не оспорювалося, та річний звіт за 2024 рік Товариства можуть підтверджувати існування заборгованості за засновником ТОВ "СМА Лоджистик" перед Товариством, яка, в свою чергу, може бути стягнута в порядку ст. 336 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянта також зазначає, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки постанові Верховного Суду у справі № 910/20504/16.

Підсумовуючи зазначене, Апелянт вважає, що судом не було встановлено чи внесено/не внесено ОСОБА_1 в статутний капітал Товариства 62500 грн, а останній не надав підтвердження здійснення оплати визначеної частки в статутному капіталі Товариства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали оскарження ухвали від 09.10.2025 по справі №915/437/24.

17.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/437/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2025 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; призначено розгляд справи на 15.12.2025 року об 11-00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 виправлено описку в п.4 резолютивної частини ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2025 у справі №915/437/24, замінивши помилково зазначену дату і час судового засідання з "15.12.2025 року об 11-00 год." на "16.12.2025 року о 10-15 год.".

26.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

16.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів.

Судове засідання, яке було призначено на 16.12.2025 о 10-15 год. з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" не відбулось, у зв`язку з оголошенням на території міста Одеси та Одеської області повітряної тривоги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 повідомлено учасників справи, що розгляд справи №915/437/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 відбудеться 21.01.2026 року о 14-40 год.

17.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" надійшли заперечення на клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів.

15.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів.

Судове засідання, яке було призначено на 21.01.2026 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" не відбулось, у зв`язку зі знеструмленням серверного обладнання з 20.01.2026 по 21.01.2026 через розгерметизацію системи опалення та здійснення ремонтних робіт з метою усунення вказаних наслідків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2026 повідомлено учасників справи, що розгляд справи №915/437/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 відбудеться 09.02.2026 року о 12-45 год.

09.02.2026 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився представник Апелянта, який підтримав вимоги та доводи, викладені ним письмово. Представник ТОВ "СМА Лоджистик" та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ТОВ "СМА Лоджистик" та ОСОБА_1 , за наявними у справі матеріалами.

ТОВ "СМА Лоджистик" та ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористались, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Колегія суддів розглянувши клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи від 16.12.2025, а також заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на таке клопотання та заперечення ОСОБА_1 на заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на клопотання про долучення доказів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, а згідно із ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як зазначалось раніше, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2025 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; призначено розгляд справи на 15.12.2025 року об 11-00 год.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 25.11.2025 наявного в матеріалах справи, ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 21.11.2025 було доставлено до Електронного кабінету ОСОБА_1 21.11.2025 о 14:00 год., а тому останнім днем для подання будь-яких заяви та клопотань було 01.12.2025.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач звернувся з цим клопотанням поза межами строку (16.12.2025), встановленого для їх подання апеляційним судом в ухвалі від 21.11.2025, ОСОБА_1 не просив суд поновити або продовжити строк для подання клопотання та не навів жодних причин пропуску цього строку, клопотання ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі частини другої статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом п. 28 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 у даній справі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМА Лоджистик" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" 177 024, 69 грн інфляційних втрат; 63 005, 54 грн - 3 % річних; 2 880, 36 грн витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення набрало законної сили 22.11.2024, у зв`язку з чим, на виконання останнього 25.11.2024 судом видано виданий відповідний наказ.

12.12.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76779474 про примусове виконання наказу № 915/437/24 від 25.11.2024.

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 05.09.2025 виконавче провадження триває.

ТОВ "СМА Лоджистик" створено 27.04.2009 (запис про державну реєстрацію створення юридичної особи 0018624).

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 08.09.2025 керівником та єдиним засновником юридичної особи ТОВ "СМА Лоджистик" () є ОСОБА_1 . Розмір статутного (складеного) капіталу становить 5 062 500 грн.

Відповідно до Фінансової звітності малого підприємства (Баланс на 31.12.2024), поданої ТОВ "СМА Лоджистик" (), як на початок звітного року, так і на кінець звітного 2024 року:

- за кодом рядка 1400 "Зареєстрований (пайовий) капітал" становить 5000 грн;

- за кодом рядка 1425 "Неоплачений капітал" становить (___);

- за кодом рядка 1030 "Довгострокові фінансові інвестиції" відсутні записи.

09.02.2018 приватним нотаріусом Боненко Т.Л. в ЄДРЮОФОПГФ було здійснено запис № 0018624 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи». Зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи. Зміна складу або інформації про засновників. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. Зміна статутного або складеного капіталу.

03.07.2023 рішенням учасника ТОВ "СМА Лоджистик" №1/2023 від 03.07.2023 затверджено Статут ТОВ "СМА Лоджистик" (нова редакція).

На підтвердження факту придбання 14.02.2024 частки у статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик" заінтересованою особо ОСОБА_1 подано наступні докази:

- Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства від 14.02.2024, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив належну продавцю частку у статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик", статутний капітал 5 062 500 грн (п. 1.1, п. 1.2.4 Договору); частка продавця. що відчужується, становить 100 % статутного капіталу товариства, що становить 5 062 500 грн (п. 2.1 Договору); договір підписано продавцем.

В п. 4.2 Договору купівлі-продажу зазначено, що продавець підтверджує, що відчужувана частка в статутному капіталі товариства до укладання даного договору внесена ним у повному обсязі, нікому не відчужена, суперечок щодо неї не має;

- нотаріально посвідчений акт приймання-передачі частки у статутному капіталі згідно Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик" від 14.02.2024, відповідно до якого продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_1 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик" у розмірі 100 % статутного капіталу номінальною вартістю 5 062 500 грн;

- нотаріально посвідчене рішення учасника № 1/2024 ТОВ "СМА Лоджистик" від 14.02.2024, яким вирішено звільнити з посади директора товариства ОСОБА_2 з 14.02.2024 та призначити на посаду директора товариства ОСОБА_1 з 15.02.2024; затвердити наступний розподіл часток у статутному капіталі, а саме: ОСОБА_1 - 5 062 500 грн, що становить 100 % від статутного капіталу товариства;

- описи документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації в ЄДРЮОФОПГФ «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» від 14.02.2024 та від 17.02.2024;

- витяг з ЄДРЮОФОПГФ від 18.02.2024, відповідно до якого станом на 18.02.2024 керівником юридичної особи ТОВ "СМА Лоджистик" є ОСОБА_1 . Розмір статутного (складеного) капіталу становить (пайового фонду) становить 5 062 500 грн.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.

Невиконання (затримка у виконанні) рішення суду, яке набрало законної сили - порушує (обмежує) основоположний правовий принцип "res judicata" та конституційне право стягувача на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України - і, таким чином, негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади в цілому.

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження").

Частинами 1, 4 ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 336 Господарського процесуального кодексу України.

Так, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (ч. 1 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 8 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.

Відповідно до ч. 9 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

Тобто, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (такий висновок викладено у підпункті 6.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №910/7023/19).

Отже, виходячи з правового аналізу вищенаведених норм в їх сукупності, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, предметом дослідження суду є встановлення наявності заборгованості, яка підтверджується належними доказами, що відповідають вимогам статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або заборгованості особи перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою.

Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у даній категорії справ щодо застосування положень статті 336 Господарського процесуального кодексу України висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі №910/5300/17 та постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №904/1182/20, від 23.07.2018 у справі №925/1048/17, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15, від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 06.02.2020 у справі №913/381/18.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 13.08.2021 у справі №910/20504/16 зазначив, що виходячи з положень ч. 2 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду такої заяви судам необхідно враховувати, що факт наявності заборгованості не обов`язково має бути підтверджено судовим рішенням. Якщо немає такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру.

Частина друга статті 336 Господарського процесуального кодексу України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, установивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №904/1182/20, постанові КГС ВС від 22.03.2024 у справі №910/17385/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка діяла до 17.06.2018) учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 7 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (набрав чинності 17.06.2018) учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" якщо учасник товариства не вніс вклад для погашення заборгованості протягом наданого додаткового строку, виконавчий орган товариства має скликати загальні збори учасників, які можуть прийняти одне з таких рішень: 1) про виключення учасника товариства, який має заборгованість із внесення вкладу; 2) про зменшення статутного капіталу товариства на розмір неоплаченої частини частки учасника товариства; 3) про перерозподіл неоплаченої частки (частини частки) між іншими учасниками товариства без зміни розміру статутного капіталу товариства та сплату такої заборгованості відповідними учасниками; 4) про ліквідацію товариства.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 2.1 Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 № 433 (далі - Методичні рекомендації) метою складання балансу є надання користувачам повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан підприємства на звітну дату.

Відповідно до п. 2.12 Методичних рекомендацій у статті "Довгострокові фінансові інвестиції" відображаються фінансові інвестиції на період більше одного року, а також усі інвестиції, які не можуть бути вільно реалізовані в будь-який момент. У цій статті виділяються фінансові інвестиції, які згідно з відповідними національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку обліковуються методом участі в капіталі. У цій статті також окремо наводиться заборгованість за внесками до статутних капіталів суб`єктів господарювання, на яку зменшується сума інших фінансових інвестицій.

Відповідно до п. 2.40 Методичних рекомендацій у статті "Зареєстрований (пайовий) капітал" наводиться зафіксована в установчих документах сума статутного капіталу, іншого зареєстрованого капіталу, а також пайовий капітал у сумі, яка формується відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 2.45 Методичних рекомендацій у статті "Неоплачений капітал" відображається сума заборгованості власників (учасників) за внесками до статутного капіталу. Ця сума наводиться в дужках і вираховується при визначенні підсумку власного капіталу.

Верховним Судом у постанові від 31.10.2018 №905/2639/17 сформульовано висновок щодо застосування статті 144 Цивільного кодексу України, статті 52 Закону України від 19.09.1991 № 1576-XII "Про господарські товариства". Зокрема, Верховний Суд виснував, що "Закон розрізняє поняття внесення вкладу до статутного капіталу товариства під час його створення та додаткових вкладів, тобто таких, що здійснюються при збільшенні вже складеного статутного капіталу. Не допускається звільнення учасника товариства від обов`язку внесення первинного вкладу до статутного капіталу товариства, заявленого на момент державної реєстрації товариства, тоді як збільшення статутного капіталу вже існуючого товариства шляхом внесення додаткових вкладів учасниками є їх правом, а не обов`язком. Таке право реалізується шляхом прийняття відповідного рішення зборами товариства, які вправі самостійно визначати розмір, форму і порядок внесення учасниками додаткових вкладів. Строк, протягом якого учасники товариства зобов`язані оплатити свій додатковий вклад, визначається не статтею 140 Цивільного кодексу України, а встановлюється за погодженням учасників товариства та закріплюється у статуті товариства або окремих рішеннях загальних зборів учасників".

Відповідно до конкретних обставин зобов`язання товариством пов`язано з майновою участю учасника виникло відповідно до рішення про збільшення статутного капіталу, прийнятого до набрання чинності Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", мало добровільний характер для його учасників, тому не могло бути підставою як для виключення учасника з товариства, так й для вимог щодо їх обов`язкового виконання шляхом стягнення в судовому порядку за позовом товариства.

Таке засадниче положення корпоративного права про те, що учасника товариства не можна примусити вносити вклади, обумовлене особливістю корпоративних правовідносин та тим, що учасник товариства, вносячи вклади, збільшує майно товариства, але не отримує натомість майнового еквівалента, а лише право участі в товаристві у порядку, встановленому установчим документом та законом. Товариство не має права виплачувати дивіденди учаснику, який повністю або частково не вніс свій вклад (частина третя статті 27 Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Чинний Закон України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (стаття 18) інакше регулює порядок збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів, зокрема, встановлює строк (протягом одного року з дня прийняття рішення про залучення додаткових вкладів), передбачає можливість укладення договору про внесення додаткового вкладу, за яким учасник та/або третя особа зобов`язується зробити додатковий вклад у грошовій чи негрошовій формі, а товариство - збільшити розмір його частки у статутному капіталі; визначає наслідки невнесення учасником товариства додаткового вкладу, з яким укладено договір про внесення додаткового вкладу: розірвання договору або затвердження розміру частки, виходячи з фактично внесеного ним додаткового вкладу.

Ключова відмінність у правовому регулюванні полягає в тому, що збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів відбувається в декілька етапів: спочатку приймається рішення про збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів, в якому визначається запланований розмір статутного капіталу та інші умови. Наступним етапом є внесення додаткових вкладів. І лише після цього приймається рішення про затвердження результатів внесення додаткових вкладів, затвердження розмірів часток учасників товариства та їх номінальної вартості з урахуванням фактично внесених ними додаткових вкладів та затвердження збільшеного розміру статутного капіталу товариства. Саме це рішення відповідно до частини п`ятої статті 17 чинного Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" є підставою для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю (постанова КГС ВС від 11.12.2023 у справі № 925/200/22).

У постанові від 11.12.2023 у справі № 925/200/22 Верховний Суд у складі суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду зробила наступні висновки:

- рішення про збільшення статутного капіталу, що було прийнято до набрання Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не є підставою для вимог щодо його примусового виконання, оскільки зобов`язання учасника зробити додатковий внесок у статутний капітал - є добровільним зобов`язанням майнового характеру, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

- якщо учасник не вніс (неповністю вніс) додатковий внесок на виконання такого рішення, він не може бути зобов`язаний до цього судом. Однак він несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями товариства перед кредиторами у межах вартості невнесеної частини вкладу, і має обмеження на виплати дивідендів. Цей обов`язок виникає внаслідок того, що рішення про збільшення статутного капіталу було затверджено, а зміни до статуту товариства було зареєстровано без урахування фактично внесених учасниками додаткових вкладів і надалі не приведено у відповідність, що впливає на права та інтереси інших осіб (кредиторів товариства, інших учасників та товариства);

- стаття 18 чинного Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не застосовується до рішень загальних зборів про збільшення статутного капіталу, що були прийняті до набрання чинності цим Законом (постанова КГС ВС від 11.12.2023 у справі № 925/200/22).

Спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №910/20504/16, від 06.07.2023 у справі №917/234/21).

Отже, обставини беззаперечності заборгованості при розгляді відповідних заяв, встановлюються з урахуванням ст.13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні. Тобто, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Таким чином, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що докази, які надані ОСОБА_1 у підтвердження відсутності заборгованості останнього перед ТОВ "СМА Лоджистик", є більш вірогідними доказами, ніж надані Позивачем на підтвердження зворотного.

Так, відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОПГФ зміни до статутного капіталу ТОВ "СМА Лоджистик" були зареєстровані 09.02.2018, тобто до набрання чинності Законом України від 06.02.2018 №2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (закон набрав чинності 17.06.2018). Отже, рішення про збільшення статутного капіталу, що було прийнято до набрання чинності Законом №2275-VIII, не є підставою для вимог щодо його примусового виконання, оскільки зобов`язання учасника зробити додатковий внесок у статутний капітал є добровільним зобов`язанням майнового характеру, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

14.02.2024 частка в статутному капіталі в розмірі 100% статутного капіталу номінальною вартістю 5062000 грн відчужена ОСОБА_1 , а до ЄДРЮОФОПГФ внесено відповідні зміни. В силу ч. 3 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю" учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою. Суду не подано доказів недійсності або розірвання правочину з відчуження частки в статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик".

Крім того, відповідно до Фінансової звітності малого підприємства (Баланс на 31.12.2024), поданої ТОВ "СМА Лоджистик" (), як на початок звітного року, так і на кінець звітного 2024 року: за кодом рядка 1425 "Неоплачений капітал" та за кодом рядка 1030 "Довгострокові фінансові інвестиції" відсутні записи про наявність заборгованості за внесками до статутного капіталу товариства.

Як зазначалось раніше, у заяві № 14262/25 від 09.10.2025 заінтересована особа ОСОБА_1 зазначив, що не має заборгованості перед ТОВ "СМА Лоджистик".

При цьому, учасник може нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями товариства перед кредиторами у межах вартості невнесеної частини вкладу.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з вірними висновками суду першої інстанції про недоведеність Позивачем належними та допустимими доказами факту наявності та беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач просить звернути стягнення.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що аргументи Скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

За змістом ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

З огляду на наведене, апеляційний суд зазначає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, Апелянт не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 про відмову у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №915/437/24 - без змін.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати Апелянту не відшкодовуються.

Керуючись ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2025 у справі №915/437/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК Викеркаар" - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2026 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош