РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2026Справа № 910/14239/25

за позовом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

про стягнення 40736,27 грн.

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Представники сторін: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" про стягнення 40736,27 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 328/1249р від 23.12.2020 р. в частині дотримання строків щодо введення в експлуатацію об`єкта будівництва, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню (з урахуванням викладених у відповіді на відзив пояснень щодо позовних вимог) у розмірі 40736,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 р. відкрито провадження у справі № 910/14239/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено сторонам строки для подання до суду заяв по суті позовних вимог.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що нарахування пені можливе лише у випадку, коли сторони прямо передбачили це у договорі, або у виключних випадках, встановлених спеціальним законом. Разом з тим, умовами договору № 328/1249р від 23.12.2020 р. не передбачено право позивача на нарахування пені за порушення відповідачем строків введення в експлуатацію об`єкта будівництва, спеціальний закон для стягнення пені у спірних правовідносинах відсутній.

Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що відповідальність може наставати не лише з договору, а й безпосередньо із закону, а відсутність детального механізму встановлення пені у договорі не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (сторона-1), Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (сторона-2) та Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (сторона-3) укладено договір № 328/1249р, відповідно до п. 2.1 якого предметом останнього є об`єкт нерухомості (квартира), майнові права на який придбаваються для сторони-1 у спільну часткову власність на умовах співфінансування у порядку, передбаченому цим договором.

За умовами п. 2.4 договору сторона-2 підтверджує, що запланований термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - ІІІ квартал 2022 р.

Згідно з п. 3.1 договору об`єкт нерухомості за цим договором передається стороною-2 стороні-1 після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію шляхом підписання акта прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, протягом 20 робочих днів після проведення остаточних розрахунків, визначених п. 4.9 цього договору.

У відповідності з п.п. 4.1 договору ціна останнього складає 872951,20 грн. Частина вартості 1 кв.м об`єкта нерухомості, що сплачується стороною-3 за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Києва не перевищує 30% опосередкованої вартості, що визначається Міністерством розвитку громад та територій України відповідно до Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженого наказом Державного комітету України з питань будівництва та архітектури № 174 від 27.09.2005 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.10.2005 р. за № 1185/11465, збільшеної в 1,75 рази, яка на день укладення цього договору становить 26505,50 грн.

Пунктами 4.4-4.7 договору визначено, що сторона-1 протягом 10 робочих днів з моменту укладання цього договору сплачує стороні-2 частину вартості об`єкта нерухомості 611065,84 грн. Сторона-3 протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмового повідомлення сторони-1 та сторони-2 про повну сплату стороною-1 коштів відповідно до п. 4.4 цього договору, сплачує стороні - частину вартості об`єкта нерухомості 261885,36 грн. Сторона-3 сплачує кошти в порядку та на умовах, передбаченими цим договором, за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Києва. Після оплати стороною-1 та стороною-3 суми коштів відповідно до п. 4.4 та п. 4.5 цього договору, сторона-2 закріплює за стороною-1 об`єкт нерухомості, про що протягом 5 робочих днів видає стороні-1 та стороні-3 відповідну довідку.

Згідно з п. 8.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

07.10.2025 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 056-6854, в якому зазначив, що на виконання умов договору стороною-1 сплачено суму коштів у розмірі 611065,84 грн., а стороною-3 сплачено 261885,36 грн. Водночас, умови договору щодо введення в експлуатацію об`єкта будівництва забудовником не виконані, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення штрафних санкцій у розмірі 40736,27 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив позивачу пеню за порушення строків щодо введення в експлуатацію об`єкта будівництва у розмірі 40736,27 грн., останній і звернувся до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між сторонами у справі виникли права і обов`язки на підставі укладеного № 328/1249р від 23.12.2020 р. на придбання майнових прав на об`єкт нерухомості на умовах співфінансування.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, доказів прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва у визначений п. 2.4 договору № 328/1249р від 23.12.2020 р. строк сторонами не надано.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на п. 7.1 договору, відповідно до якого у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за ст. 549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності, є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми.

При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Дослідивши зміст укладеного сторонами інвестиційного договору № 328/1249р від 23.12.2020 р., суд встановив, шо останній не містить жодних умов щодо стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, зокрема за порушення строків щодо введення в експлуатацію об`єкта будівництва.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі № 904/4156/18 зроблено висновок про те, що розмір пені встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій. Зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення зобов`язань. Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Оскільки сторонами в договорі № 328/1249р від 23.12.2020 р. не передбачено умови щодо нарахування пені за порушення відповідачем своїх зобов`язань, та такий вид забезпечення виконання грошового зобов`язання законом до спірних правовідносин також не визначений, вимоги позивача про стягнення з відповідача 40736,27 грн. пені задоволенню не підлягають.

Решта долучених до матеріалів справи документів та висловлених учасниками процесу пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відмови у задоволенні позову не спростовує.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА