РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2026Справа № 910/14498/25

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (Україна, 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 16, оф. 17; ідентифікаційний код: 23390015)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (Україна, 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код: 42795490)

про стягнення 249 787,60 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - відповідач) про стягнення 249787,60 грн, з яких 108024,48 грн збитків за процентами, 108683,21 грн інфляційних втрат та 33079,91 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за банківською гарантією на підставі рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8918/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14498/25, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

10.12.2025 відповідачем сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 10.12.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

13.12.2025 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, яку 15.12.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

19.12.2025 відповідачем сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на відповідь на відзив, які 19.12.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (далі - підрядник) було укладено Договір № (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору про закупівлю, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрат газу ГРС Хорол) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, далі іменуються - Роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток №1), Договірною ціною (Додаток №2) та Графіком виконання робіт (Додаток №3), які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з підпунктом 10.9.1 пункту 10.9 Договору, відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Хорол)" згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № UA-2021-11-03-001215-с, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 03.11.2021, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 705 600, 00 грн, що становить 5% ціни цього договору.

06.02.2023 між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (далі - банк-гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (далі - принципал) було укладено Договір про надання гарантії № 31102/ЮГ-23, який регулює правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання принципалом умов Договору. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" за умовами Договору №31102/ЮГ-23 від 06.02.2023 є бенефіціаром.

На забезпечення виконання Договору №31102/ЮГ-23 від 06.02.2023 банк-гарант (АТ "Комерційний банк "Глобус") видав банківську гарантію № 31102 від 06.02.2023, за якою позивач є принципалом, а відповідач бенефіціаром.

24.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулось до банка-гаранта зі SWIFT-повідомленням про сплату гарантійного платежу за банківською гарантією № 31102 від 06.02.2023, що була надана на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", з огляду на неналежне виконання принципалом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" зобов`язань за Договором.

Листом за вих. № 1-2526 від 31.07.2023 банк-гарант повідомив принципала про здійснення ним сплати у розмірі 705 600,00 грн на користь бенефіціара у зв`язку з виконанням зобов`язань за банківською гарантією №31102 від 06.02.2023 та повідомив позивача про необхідність відшкодувати банку-гаранту суму гарантійного платежу.

09.08.2023 принципал на виконання умов Договору № 31102/ЮГ-23 від 06.02.2023 відшкодував банку-гаранту (АТ "КБ "Глобус") суму гарантійного платежу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №910/8918/24 встановлено, що пунктом 10.9.6 Договору сторони погодили, що забезпечення виконання договору повертається у випадках, передбачених ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" за умови настання граничної дати оплати згідно з умовами договору, протягом 5 банківських днів з дня настання таких обставин. Як встановлено судом, позивачем виконано усі роботи, погоджені договором підряду, роботи прийняті відповідачем у повному обсязі та оплачені. Відтак, з моменту повного виконання позивачем договору та проведення остаточних розрахунків за виконані роботи у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення забезпечення виконання договору, у сумі 702 394,88 грн, що дорівнює різниці між отриманим ним гарантійним забезпеченням (705 600,00 грн) та розміром грошових вимог, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов договору підряду в частині своєчасної поставки товару (3 205,12 грн), що не було ним виконано в порушення вимог статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.9.6 Договору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі № 910/8918/24 задовольнив частково, рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/8918/24 скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення забезпечення виконання договору в сумі 705 600,00 грн задовольнив частково, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" 702394,88 грн.

На виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №910/8918/24 відповідач сплатив позивачу 702 394,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №338400 від 04.03.2025.

Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача, що полягають у зверненні стягнення на банківську гарантію, яка підлягала поверненню після повного виконання Договору, йому заподіяно збитки у формі упущеної вигоди в розмірі 108 024,48 грн.

Позивач був позбавлений можливості отримувати дохід у вигляді процентів, які нараховувалися АТ "КБ "Глобус" як плата за користування коштами, відповідно до Договорів банківського вкладу (депозиту) №626790/1/Д від 09.05.2023 та №626790/2/Д від 09.05.2024. Згідно вказаних договорів ТОВ "Теплоенергокомплект" (вкладник) та АТ "КБ "Глобус" (банк) визначили порядок розміщення грошових коштів з поточного рахунку вкладника НОМЕР_1 на вклад (депозит) "Овернайт" з метою отримання доходу у вигляді процентів.

Водночас, у період з 09.08.2023 по 04.03.2025 позивач був позбавлений можливості отримувати дохід у вигляді процентів із суми банківської гарантії, яка була безпідставно отримана відповідачем.

З метою розрахунку процентів з компенсованої суми, позивач звернувся з листом вих. №490Р-11 від 06.11.2025 до АТ "КБ "Глобус", яке в свою чергу листом №б/н від 07.11.2025 надало розрахунок процентів у сумі 108 024,48 грн за період з 09.08.2023 по 04.03.2025.

З огляду на те, що відповідач безпідставно отримав та утримував банківську гарантію у розмірі 702 394,88 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь збитки в розмірі 108024,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 108683,21 грн та 3% річних у розмірі 33079,91 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №910/8918/24 встановлено, що позивачем було прострочено виконання робіт за Договором вартістю 106 837,28 грн строком на 30 днів.

Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 Договору, у зв`язку із несвоєчасним виконанням робіт відповідач має право вимагати від позивача пеню у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, що, за підрахунком суду апеляційної інстанції становить 3 205,12 грн, а отже, саме такий розмір грошових вимог міг бути задоволений відповідачем у порядку, встановленому п. 10.9.5 пункту 10.9 Договору.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №910/8918/24 набрала законної сили, є чинною, обов`язковою до виконання та не може бути поставлена під сумнів, суд вважає встановлені в ній обставини доведеними та такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

За наслідками розгляду справи №910/8918/24 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пунктом 10.9.6 Договору сторони погодили, що забезпечення виконання договору повертається у випадках, передбачених ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" за умови настання граничної дати оплати згідно з умовами договору, протягом 5 банківських днів з дня настання таких обставин.

З моменту повного виконання позивачем умов Договору у відповідача виникло зобов`язання з повернення забезпечення виконання Договору в сумі 702 394,88 грн.

При цьому, після виконання позивачем зобов`язань за Договором, відповідач звернувся з вимогою до банка-гаранта, внаслідок чого отримав виплату за банківською гарантією у розмірі 705 600,00 грн. Ці дії відповідача зумовили необхідність відшкодування позивачем суми банківської гарантії. Факт здійснення позивачем відповідного платежу на користь банка-гаранта підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №359 від 09.08.2023 на суму 705 600,00 грн.

Позивач зазначає, що невиконання відповідачем умов Договору в частині повернення банківської гарантії унеможливило отримання позивачем вигоди від розміщення грошових коштів у сумі 702 394,88 грн на депозитному рахунку та позбавило останнього можливості отримати вигоду у вигляді процентів.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п. 2 ч. 2 ст. 22).

У частині другій статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас, зі змісту частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 753/7281/15-ц. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19 та від 10.12.2018 у справі № 902/320/17.

Суд зазначає, що сама по собі поведінка відповідача, яка полягала у вчиненні дій з метою отримання виплати за банківською гарантією після виконання позивачем умов Договору суперечила умовам Договору та приписам статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі".

Збитки (майнова шкода) - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (див. висновок щодо оцінки судом розрахунку збитків/шкоди, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 926/1904/19, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

Отже, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

При цьому, відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Заявляючи вимогу про стягнення упущеної вигоди, позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц).

Також доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі №922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Отже, упущена вигода - це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззаперечних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення.

Судом встановлено, що внаслідок зловживання відповідачем правом на отримання виплати за банківською гарантією, позивач, на виконання Договору про надання гарантії №31102/ЮГ-23, 09.08.2023 перерахував банку-гаранту гарантійний платіж, що призвело до зменшення його власного капіталу на 705 600,00 грн.

При цьому, зі змісту наявної в матеріалах справи копії платіжної інструкції №359 від 09.08.2023 на суму 705 600,00 грн вбачається, що гарантійний платіж було здійснено з рахунку позивача № НОМЕР_1 .

Позивачем надано суду копії Договору банківського вкладу (депозиту) №626790/1/Д від 09.05.2023 та Договору банківського вкладу (депозиту) №626790/2/Д від 09.05.2024, укладених між позивачем та банком-гарантом. Вказаними договорами врегульовано питання перерахування банком грошових коштів позивача з його власного рахунку № НОМЕР_1 на вкладний (депозитний) рахунок.

Згідно наданого АТ "КБ "Глобус" листа від 07.11.2025 № б/н на запит позивача від 06.11.2025 вих. № 490Р-11 за період з 09.08.2023 по 04.03.2025 у випадку знаходження грошових коштів позивача в сумі 702 394,88 грн на депозитному рахунку НОМЕР_1 згідно договорів банківського вкладу (депозиту) №626790/1/Д від 09.05.2023 та №626790/2/Д від 09.05.2024 позивач отримав би 108024,48 грн нарахованих процентів.

Оцінивши вказані докази, суд вважає їх належними та допустимими доказами на підтвердження дійсного розміру збитків у загальному розмірі 108 024,48 грн.

Зважаючи на викладене, враховуючи наявність протиправної винної поведінки відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням позивачу збитків (упущеної вигоди), суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині та наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 108 024,48 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на неправомірність отримання відповідачем банківської гарантії у розмірі 702394,88 грн, суд враховує, що обов`язок з повернення таких коштів позивачу виник у відповідача з моменту перерахування позивачем гарантійного платежу на користь банка-гаранта (09.08.2023).

Відтак, вказане зобов`язання з повернення банківської гарантії у розмірі 702394,88 грн вважається простроченим у період з 09.08.2023 по 04.03.2025.

Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних не є арифметично вірними, однак заявлені позивачем розміри інфляційних втрат та 3% річних не перевищують розмірів, розрахованих судом, відтак позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають збитки в розмірі 108024,48 грн, інфляційні втрати в розмірі 108683,21 грн та 3% річних у розмірі 33079,91 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (Україна, 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код: 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (Україна, 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 16, оф. 17; ідентифікаційний код: 23390015) збитки (упущену вигоду) в розмірі 108024 (сто вісім тисяч двадцять чотири) грн 48 коп., інфляційні втрати в розмірі 108683 (сто вісім тисяч шістсот вісімдесят три) грн 21 коп., 3% річних у розмірі 33079 (тридцять три тисячі сімдесят дев`ять) грн 91 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2997 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) грн 45 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.02.2026.

Суддя О.В. Нечай