ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4176/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (місцезнаходження: 61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 126; адреса для листування: 61057, місто Харків, вулиця Гоголя, будинок 10; ) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Харківобленерго" (61037, Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 149, )
до Головного управління Національної поліції в Харківській області (місцезнаходження: 61022, місто Харків, вулиця Жон Мироносиць, будинок 13; )
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: Іващенко А.О.(самопредставництво);

третьої особи: не з`явився;

відповідача: Мостова К.О.(самопредставництво).

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області заборгованості за електричну енергію за жовтень 2022 станом на 01.05.2023 за Договором №739/0177 від 24.09.2022 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в сумі 176 049,14 грн., пені у сумі 38 103, 28 грн., за період з 24.11.2022 по 30.04.2023, 3% річних у сумі 2 286,26 грн. за період з 24.11.2022 по 30.04.2023, та інфляційні втрати у сумі 6513,81 грн. за період з січня 2023 по квітень 2023.

Ухвалою суду від 29.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено п`ятнадцятиденний строк Відповідачу, з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області в судовому засіданні 06.11.2023 у справі №922/4176/23 оголошено прерву до "20" листопада 2023 р. о 12:20 годині.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.11.2023 судом здійснено перехід до розгляду справи №922/4176/23 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Розпочато підготовче провадження. Провадження у справі № 922/4176/23 зупинено до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційної скарги у справі № 911/1359/22 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Верховного Суду у справі № 911/1359/22 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2024 судом провадження у справі № 922/4176/23 поновлено.

11.06.2024 позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову (вх.№15174 від 11.06.2024), в якій змінив позовні вимоги шляхом виключення вимоги про стягнення пені ( т. 2 а.спр. 92).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.07.2024 судом провадження у справі № 922/4176/23 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 922/5404/23 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Східного апеляційного Господарського суду у справі № 922/5404/23 .

Вказане було обумовлено тим, що предметом розгляду у справі №922/4176/23 є стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області заборгованості за електричну енергію за жовтень 2022 станом на 01.05.2023 за Договором №739/0177 від 24.09.2022 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в сумі 176 049,14 грн., пені у сумі 38 103, 28 грн., за період з 24.11.2022 по 30.04.2023, 3% річних у сумі 2 286,26 грн. за період з 24.11.2022 по 30.04.2023, та інфляційних втрат у сумі 6513,81 грн. за період з січня 2023 по квітень 2023. Обгрунтовуючи позовні вимоги у справі №922/4176/23 позивач ПАТ "Харківкнергозбут" посилається на те, що кількість спожитої електричної енергії відповідно до рахунку за жовтень 2022, який міститься в матеріалах справи (Т.1, а.с.39) становить 32 033 кВт, у зв`язку з чим пред`явлено до стягнення з відповідча заборгованість за жовтень 2022 станом на 01.05.2023 за Договором №739/0177 від 24.09.2022 у сумі 176 049,14 грн. Тобто спірний період, а саме жовтень 2022 та кількість спожитої електроенергії, а саме 32033 кВт у справі №922/5404/23 та у справі №922/4176/23 є однаковими. Таким чином, з метою повного та всебічного з`ясування обставин та визначення дійсного розміру кількості спожитої електроенергії відповідачем у справі №922/4176/23 за жовтень 2022, що вплине на встановлення судом обставин нарахування сум заборгованості, заявленої до стягнення у даній справі, суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/5404/23 матиме суттєве значення для вирішення справи № 922/4176/23.

09.12.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі (вх.№28611 від 09.12.2025), в якому останній зазначив, що постановою Верховного Суду від 04.11.2025 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» на рішення Господарського суду Харківської області від 09.04.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі №922/5404/23 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 09.04.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі № 922/5404/23 залишено без змін. На думку відповідача, оскільки справи № 922/4176/23 та № 922/5404/23 є взаємопов`язаними, а обставини, що зумовили зупинення провадження, усунуті у зв`язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 04.11.2025, результати розгляду справи № 922/5404/23 мають істотне значення для вирішення спору у справі № 922/4176/23. На підставі вказаного, відповідач просить суд поновити провадження у справі №922/4176/23.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.12.2025 судом провадження у справі № 922/4176/23 поновлено та призначено справу № 922/4176/23 до розгляду в підготовчому засіданні на 12 січня 2026 року о 12:00.

10.12.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за електроенергію (вх.№328886 від 10.12.2025). Позивач зазначає, що за результатам розгляду справи № 922/5404/23 АТ «Харківобленерго» зобов`язано здійснити перерозподіл нарахувань розподіленої електричної енергії за наступні періоди:

- 01.02.2022-28.02.2022 споживання ГУНП в Харківській області 3513 кВт (сплачено в повному обсязі);

- 01.03.2022-05.10.2022 споживання - 0 кВт;

- 06.10.2022-31.10.2022 споживання - 3373 кВт.

На підставі зазначеного, зобов`язано АТ "Харківобленерго" направити до ПрАТ "Харківенергозбут" скориговані відомості про споживання електричної енергії ГУНП в Харківській області за жовтень 2022 року в об`ємі 3373 кВт/год та додатково втрати на зазначені обсяги, для подальшої сплати спожитої та розподіленої електричної енергії у жовтні 2022 року.

Надалі, АТ Харківобленерго було передано ПрАТ Харківенергозбут коригувальні акти по споживачу ГУНП в Харківській області, а саме Додаток 10 до Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.11.2018р. №19/13979 КОРИГУВАННЯ до фактичного (звітного) обсягу купівлі електричної енергії Постачальником ПрАТ Харківенергозбут.

Позивач зазначає, що відповідно до коригувального акту обсяг спожитої Відповідачем електричної енергії за жовтень 2022 року було зменшено на -28 638 кВт*год, на підставі чого ПрАТ Харківенергозбут було проведено перерахунок заборгованості по споживачу, і як наслідок, сформовано та виставлено ГУНП в Харківській області рахунок за жовтень 2024 року, у якому відображається вищевказане коригування обсягу електроенергії за жовтень 2022, а саме: рахунок за жовтень 2024 року виставлено на суму разом з ПДВ -157 390,67 грн. Споживання за жовтень 2024 року складає -28 638 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2024 року направлено Споживачу поштовим зв`язком 12.11.2024. Таким чином, позивач вказує, що з урахуванням проведеного перерахунку, сума заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року складає 18 658,47 грн (176 049,14 157 390,67 = 18 658,47 грн).

Надалі, як зазначає позивач, 14.03.2025 відповідачем було сплачено заборгованість за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року за суму 18 658,47 грн, згідно з платіжною інструкцією № 202 (копія додається).

Таким чином, на думку позивача, на день подання заяви про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості (вх..№28886 від 10.12.2025) заборгованість Відповідача перед ПрАТ «Харківенергозбут» за спожиту електричну енергію за жовтень 2022 року відсутня.

На підставі зазначеного, позивач просить суд закрити провадження у справі №922/4176/23 в частині стягення заборгованості за спожиту електричну енергію за жовтень 2022 за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №739/0177 від 24.09.2022 за відсутністю предмета спору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 (яку постановлено без офорлмення окремого документа та занесено до протоколу судовго засідання від 12.01.2026) судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи заяву про зміну предмету позову (вх.№15174/24 від 11.06.2024), подальший розгляд справи постановлено вести з урахуванням вказаної заяви.

14.01.2026 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх..№1097 від 14.01.2026) ( т. 3 а.спр. 43-45), в якій останній зазначає, що зв`язку з перерахунком суми заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року, Позивачем було здійснено перерахунок нарахування 3% річних за період з 24.11.2022 по 30.04.2023 (нова сума складає 241,74 грн) та інфляційних втрат за період з січня 2023 року по квітень 2023 року (нова сума складає 690,37 грн) (що були нараховані за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року). Разом з цим, враховуючи факт того, що Відповідачем заборгованість за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року у сумі 18 658,47 грн. була сплачена 14.03.2025, то Позивачем за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року нараховано 3% річних до 14.03.2025 та інфляційні втрати до березня 2025 року. У зв`язку з вищевказаним, на переконання ПрАТ «Харківенергозбут» існує необхідність додати нові періоди нарахування, а саме: 3% річних з 01.05.2023 по 14.03.2025 у сумі 1 046,89 грн (нараховані за прострочення виконання зобов`язання з оплати заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року у сумі 18 658,47 грн) та інфляційні втрати за період з травня 2023 року по липень 2023 року, з жовтня 2023 року по липень 2024 року, з вересня 2024 року по березень 2025 року у сумі 3 246,58 грн (нараховані за прострочення виконання зобов`язання з оплати заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року у сумі 18 658,47 грн). Таким чином, як зазначає позивач, нарахування 3% річних за період з 24.11.2022 по 14.03.2025 складають суму 1 288,63 грн, інфляційні втрати за період з січня 2023 року по липень 2023 року, з жовтня 2023 року по липень 2024 року, з вересня 2024 року по березень 2025 року складають суму 3 936,95 грн., а загальна сума позовних вимог (ціна позову) складає 5 225,58 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд прийняти заяву про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 288,63 грн., інфляційні втрати у сумі 3 936,95 грн., та витрати по сплаті судового збору, а також повернути позивачу сплачену різницю судового збору з Державного бюджету України.

16.01.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надішли заперечення на заяву позивача (вх.№1249 від 16.01.2026), в яких останній заперечує проти стягнення 3% та інфляційних втрат взагалі, з огляду на таке. Як зазначає відповідач несвоєчасна оплата електричної енергії за жовтень 2022 року з боку ГУНП в Харківській області сталася не з вини відповідача, а виключно внаслідок бездіяльності позивача та третьої особи, оскільки з вини позивача не було здійснено розподіл неоспорюваного обсягу електричної енергії, а також не виставлено рахунок на оплату фактично спожитої електроенергії, не було здійснено коригування нарахувань за послуги з розподілу електричної енергії за період з 24.02.2022 по 05.10.2022. Коім того відповідач акцентує увагу суду, що саме у зв`язку з бездіяльністю позивача та третьої особи відповідач був змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав та доведення безпідставності виставлення рахунків із завищеними обсягами споживання, а судом, в свою чергу, як зазначалося раніше було зобов`язано АТ «Харківобленерго» здійснити перерозподіл нарахувань та направити до ПрАТ «Харківенергозбут» скориговані відомості про споживання електричної енергії ГУНП в Харківській області за жовтень 2022 року. Надалі, як зазначає відповідач, 21.01.2025 позивачем було направлено до ГУНП лист щодо коригування обсягів постачання електричної , згідно з яким після перерахунку обсяг споживання за жовтень 2022 року склав 3 395 кВт·год на суму 18 658,47 грн, а також надано скориговані акти приймання- передачі. Таким чином, на думку відповідача, обов`язок з оплати фактично спожитої електричної енергії виник у нього лише після отримання зазначених документів 24.01.2025, а граничний строк оплати (10 робочих днів) відповідно до умов договору спливав 07.02.2025. Разом з цим, відповідач вказує, що оскільки ГУНП в Харківській області є органом державної влади, діяльність якого фінансується виключно за рахунок бюджетних асигнувань, що підтверджує відсутність у відповідача можливості самостійно та вільно розпоряджатися коштами поза межами бюджетного законодавства, 07.02.2025 відповідач звернувся до Національної поліції України з листом про необхідність виділення додаткових цільових коштів для виконання судових рішень, у тому числі для оплати електричної енергії за жовтень 2022 року . Після надходження відповідного фінансування 14.03.2025 ГУНП в Харківській області здійснило повну оплату фактично спожитої електричної енергії за жовтень 2022 року в сумі 18 658,47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 202. На переконання відповідача, нарахування 3% річних та інфляційних втрат можливе виключно за наявності прострочення грошового зобов`язання, яке виникло внаслідок протиправної поведінки боржника, але в даному випадку прострочення виконання зобов`язання було зумовлене об`єктивною неможливістю здійснення оплати до моменту належного визначення обсягу та вартості фактично спожитої електричної енергії, що підтверджується судовим рішенням у справі № 922/5404/23. Отже, Відповідач робить висновок, що до моменту коригування обсягів споживання та надання відповідачу належно оформлених розрахункових документів, грошове зобов`язання не було ані визначеним, ані таким, строк виконання якого настав. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що заявлений позивачем період нарахування 3% річних та інфляційних втрат з листопада 2022 року по березень 2025 року є необґрунтованим, оскільки в цей період між сторонами існував спір щодо обсягів споживання електричної енергії, який у подальшому було вирішено судом на користь відповідача. Підсумовуючи все наведене вище. Відповідач зазначає, що прострочення оплати виникло виключно внаслідок тривалої бездіяльності позивача та третьої особи щодо коригування обсягів споживання, а тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у вказаній справі.

Ухвалою Господарського суду Харквської області від 19.01.2026 (яку постановлено судом без оформлення окремого документу та занесено до протоколу судового засідання від 19.01.2026) судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи заяву про зменшення позовних вимог (вх. №1097 від 14.01.2026), заперечення на заяву позивача (вх.№1249 від 16.01.2026), постановлено, що заява про закриття провадженн у справі в частині стягнення основної заборгованості буде розглянута під час розгляду справи по суті, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на "02" лютого 2026 р. об 11:40 годині.

В судовому засіданні 02.02.2026 суд в порядку ст. 207 ГПК України зясував чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Представник позивача, в судовому засіданні 02.02.2026 (до початку розгляду справи по суті) клопотання про закриття провадження у справі в частині основної заборгованості підтримала. Під час вступного слова та судових дебатів просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1 288,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 936,25 грн. та витрати судового збору, а також повернути позивачу з державного бюджету сплачену різницю судового збору.

Представник відповідача, в судовому засіданні 02.02.2026 проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в стягненні 3% річних та інфляційних втрат, з підстав викладених у заяві по суті спору.

Представник третьої особи в судове засіданні 02.02.2026 не з`явився, про причини такої неявки суд не повідомив, про дату , час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом надіслання ухвали від 20.01.2026 до електронного кабінету.

Щодо заяви позивача про закриття провадження у справі, в частині стягнення основної заборгованості, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатам розгляду справи № 922/5404/23 АТ «Харківобленерго» зобов`язано здійснити перерозподіл нарахувань розподіленої електричної енергії зокрема, за період жотень 2022. На підставі зазначеного, зобов`язано АТ "Харківобленерго" направити до ПрАТ "Харківенергозбут" скориговані відомості про споживання електричної енергії ГУНП в Харківській області за жовтень 2022 року в об`ємі 3373 кВт/год та додатково втрати на зазначені обсяги, для подальшої сплати спожитої та розподіленої електричної енергії у жовтні 2022 року. Надалі, АТ Харківобленерго було передано ПрАТ Харківенергозбут коригувальні акти по споживачу ГУНП в Харківській області, а саме Додаток 10 до Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.11.2018р. №19/13979 КОРИГУВАННЯ до фактичного (звітного) обсягу купівлі електричної енергії Постачальником ПрАТ Харківенергозбут. Відповідно до коригувального акту обсяг спожитої Відповідачем електричної енергії за жовтень 2022 року було зменшено на -28 638 кВт*год, на підставі чого ПрАТ Харківенергозбут було проведено перерахунок заборгованості по споживачу, і як наслідок сформовано та виставлено ГУНП в Харківській області рахунок за жовтень 2024 року, у якому відображається вищевказане коригування обсягу електроенергії за жовтень 2022, а саме: рахунок за жовтень 2024 року виставлено на суму разом з ПДВ -157 390,67 грн. Споживання за жовтень 2024 року складає -28 638 кВт*год.

Відповідно до приписів ГПК України під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Такі висновки викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15.

Отже, у господарському судочинстві підстави позову є одним із ключових елементів позовної конструкції поряд із предметом позову та суб`єктним складом. Під підставами позову розуміють сукупність юридично значущих фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Підстави позову формують межі судового розгляду та визначають обсяг доказування у справі. Саме з ними пов`язана реалізація принципів диспозитивності та змагальності, закріплених у статтях 13 та 14 ГПК України.

Під зміною підстави позову в господарському процесі розуміється трансформація фактичної або юридичної основи раніше заявленої вимоги, яка зумовлює інше обґрунтування права позивача на судовий захист, але здійснюється в межах допустимих процесуальних механізмів, передбачених статтею 46 Господарського процесуального кодексу України. В даному випадку йдеться не про зміну обсягу вимоги, а про зміну тих обставин або правових аргументів, на яких вона ґрунтується. У процесуальній доктрині підставу позову традиційно розглядають як сукупність юридичних фактів, якими позивач обґрунтовує свою матеріально-правову вимогу. Це фактичні обставини, що свідчать про виникнення, зміну або припинення спірного правовідношення, порушення права чи охоронюваного законом інтересу та обов`язок відповідача здійснити певну дію.

Отже, у випадку коли позивач починає посилатися на інші юридичні факти (інший договір (інший рахунок), інший період прострочення, інший спосіб порушення зобов`язання, інші дії відповідача), це вже є зміною підстав позову. З процесуальної точки зору зміна підстав означає зміну предмета доказування. Оскільки кожен юридичний факт підлягає доказуванню, його заміна або доповнення автоматично змінює межі доказування у справі, що безпосередньо впливає на права сторін, зокрема на можливість відповідача підготувати заперечення. Саме тому така зміна допустима лише до закінчення підготовчого провадження (у загальному позовному провадженні), адже після визначення меж спору суд переходить до розгляду вже сформованого предмета доказування. За своєю природою зміна підстав позову є формою реалізації диспозитивності, але вона має свої межі. Таким чином, під підставою зміни позову розуміють коригування або заміну сукупності юридичних фактів, що обґрунтовують вимогу, внаслідок чого змінюється фактична структура спору та межі доказування, але зберігається тотожність матеріально-правової вимоги як такої. Це забезпечує баланс між правом позивача на ефективний захист і правом відповідача на передбачуваність судового процесу.

У даній справі предметом позову (на час подання позову до суду) була вимога позивача щодо відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за жовтень 2022. Яка виникла на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №739/0177 від 24.09.2022.

Підставу позову у дані справі становлять виставлені позивачем рахунки на оплату заборгованості, які були виставлені відповідачу на підставі актів приймання передачі електричної енергії у спірний період.

Разом з цим, судом встановлено,що позивачем було проведено перерозподіл нарахувань розподіленої електричної енергії за спірний період (жовтень 2022), про що свідчить корегуючий акт приймання-передачі електричної енергії до акту приймання передачі електричної енергії від 09.11.2022, який було складено 12.11.2024. На підставі вказаного акту корегування позивачем було складено новий рахунок за електричну енергію, нараховану по споживачу за жовтень 2022, відповідно до якого заборгованість відповідача склала 18 658.47 грн.

Вказане відповідає п.2.3.5 Правилам роздрібного ринку електричної енергії відповідно до якого у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів засобів вимірювальної техніки та/або обсягів споживання електричної енергії, на підставі яких здійснювались нарахування у пред`явленому до оплати документі, споживач подає про це заяву оператору системи/постачальнику послуг комерційного обліку, а у разі виникнення сумніву у правильності суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії - учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ.

На підставі отриманих за результатами перевірки даних комерційного обліку електропостачальник, оператор системи та постачальник послуг комерційного обліку за необхідності проводять відповідні коригування.

У такому випадку ключового значення набуває правова природа нового рахунку або документа про коригування, оскільки саме він починає відображати актуалізований стан розрахунків між сторонами. Поява нового рахунку свідчить, що первісний розрахунок більше не відображає дійсний розмір зобов`язання. Фактично кредитор сам переглянув ті дані, на яких ґрунтувалася вимога, і замінив один із юридичних фактів підстави позову розмір грошового обов`язку. Оскільки у грошових зобов`язаннях саме сума боргу є елементом фактичної підстави вимоги, її зміна означає корекцію фактичної структури спору. Попередній рахунок у розмірі 176 049,14 грн у такій ситуації втрачає доказове значення як належне підтвердження розміру боргу. Він не може надалі розглядатися як чинне визначення зобов`язання, оскільки сам позивач його фактично спростував новим розрахунком. У матеріально-правовому сенсі це означає, що зобов`язання в первісно визначеному обсязі більше не існує, а існує лише те грошове зобов`язання, яке визначене після коригування. Отже, новий рахунок має правову природу актуалізованого визначення зобов`язання і замінює попередній розрахунок як фактичну основу вимоги. Первісний рахунок не анулюється в буквальному сенсі, але втрачає юридичну силу як доказ розміру боргу та не може бути підставою для судового захисту. Межі судового розгляду формуються вже виходячи з нового визначеного розміру заборгованості.

Отже, Суд виснує, що первісною підставою позову був факт споживання енергії в обсязі, визначеному рахунком на суму 176 049,14 грн. Проте, посилаючись на результати розгляду справи № 922/5404/23 та надаючи коригувальні акти від жовтня 2024 року, Позивач фактично замінив первісні фактичні обставини (обсяг споживання) новими обставинами, встановленими в порядку перерозподілу нарахувань.

Суд на підставі зазначеного доходить висновку, що фактично відбулась зміна підстави позову.

Разом з цим, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог (вх.№1097 від 14.01.2026), в якій він зменшує 3% річних та інфляційні втрати, які нараховані за прострочення виконання зобов`язання з оплати заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2022 року у сумі 18 658,47 грн.

Зменшення позовних вимог у господарському процесі є проявом диспозитивних засад судочинства та процесуальної автономії позивача щодо розпорядження предметом спору. Воно полягає у зміні кількісних показників уже заявленої вимоги без трансформації її правової природи, предмета або підстав позову. Така процесуальна дія відображає право особи коригувати обсяг судового захисту відповідно до фактичних обставин, що з`ясувалися під час розгляду справи, результатів часткового добровільного виконання зобов`язання відповідачем, уточнення розрахунків, виявлення помилок у нарахуваннях або зміни правової позиції. Нормативним підґрунтям виступає стаття 46 Господарського процесуального кодексу України, яка закріплює право позивача змінити розмір позовних вимог до ухвалення рішення судом першої інстанції. Зменшення вимог є різновидом саме зміни розміру, а не зміни предмета чи підстав позову, що має принципове значення для процесуальної кваліфікації цієї дії. У такому випадку не виникає нового спору, не змінюється матеріально-правова вимога та не потребується дотримання правил пред`явлення нового позову.

Верховний суд у своїх постановах неодноразово констатував, що зменшення позовних вимог не припиняє провадження у справі, а лише звужує межі судового розгляду. З процесуальної точки зору наслідком зменшення є зміна предмета доказування в частині кількісних показників та меж судового розгляду. Суд зобов`язаний розглядати спір виключно в межах актуального обсягу позовних вимог, оскільки саме він визначає межі юрисдикційної діяльності суду відповідно до принципу диспозитивності та змагальності. У частині, на яку вимоги зменшено, спір вважається таким, що більше не є предметом судового розгляду. Суд не наділений дискрецією відмовити у прийнятті такого зменшення, якщо воно здійснене в межах строку, встановленого законом, та не порушує прав інших осіб у процесі.

Суд виснує, що заява про зменшення позовних вимог (вх.№1097 від 14.01.2026) подана позивачем грунтується на зміні підстав позову, оскільки позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму 18 056,47 грн. (заборгованість за жовтень 2022 відповідно до корегуючого акту).

Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2024 року направлено Споживачу поштовим зв`язком 12.11.2024. Таким чином, заборгованість відповідача за жовтень 2022 року складала 18 658,47 грн (176 049,14 157 390,67 = 18 658,47 грн).

Суд зазначає, що якщо первісно грошова вимога була обґрунтована нарахуванням основного боргу у розмірі 176 049,14 грн, а згодом позивач здійснив коригування розрахунків і визначив фактичну заборгованість у сумі 18 658,47 грн, це означає зміну фактичної основи визначення обсягу зобов`язання.

Як вбачається з поданої заяви про зменшення позовних вимог (вх.№1097 від 14.01.2026), позивач 3% річних та інфляційні витрати нараховує на суму заборгованості 18 658,47 грн. (відповідно нового рахунку, як нової підстави позову). На підставі зазначеного, суд розглядає заяву про зменшення позовних вимог як таку, що ґрунтується на зміні підстави позову, що спричинило зміну позовних вимог до заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Суд, ухвалою від 19.01.2026 (постановленою без оформлення окремого документу та занесеною до протоколу судового засідання від 19.01.2026) прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх.№1097 від 14.01.2026).

Саме з цього моменту предметом позову у даній справі є: стягнення 3% річних у розмірі 1 288,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 936,95 грн.

Разом з цим, юридична конструкція ст.231 ГПК України передбачає, що Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тобто, закриття провадження застосовується, коли вимога існує, але відпали підстави її розглядати.

Разом з цим, в даному випадку, вимога про стягнення основної заборгованості в позові відсутня, вона не заявлена до стягнення позивачем у заяві про зменшення позовних вимог (вх.№1097 від 14.01.2026), яка прийнята судом жо розгляду та в редакції якої підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Ураховуючи, що ухвалою суду прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої вимога про стягнення основної заборгованості виключена з предмета позову та залишено до розгляду лише вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, спір у частині стягнення основної суми боргу в межах даної справи судом більше не розглядається, оскільки саме уточнений обсяг позовних вимог визначає межі судового розгляду. За таких обставин підстави для закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості відсутні, оскільки відповідна вимога фактично вибула з предмета спору внаслідок реалізації позивачем свого процесуального права на зменшення позовних вимог, а не у зв`язку з відсутністю предмета спору чи наявністю інших підстав, передбачених процесуальним законом для закриття провадження. А тому, суд відмовляє в задоволені клопотання позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енернію за жовтень 2022 ( вх. № 28886 від 10.12.2025).

Щодо позовних вимог про стягнення 3% та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Перевіривши розрахунок, здійснений позивачем, суд зазначає, що він є арифметично невірним, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2024 було складено корегуючий акт приймання-передачі електричної енергії до акту приймання передачі електричної енергії від 09.11.2022, який було складено. На підставі вказаного акту корегування позивачем було складено рахунок за електричну енергію нараховану по споживачу за жовтень 2022, відповідно до якого заборгованість відповідача склала 18 658.47 грн.

Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2024 року направлено Споживачу поштовим зв`язком 12.11.2024. Вказане підтверджується доказами направлення, саме списком згрупованих відправлень Укрпошти (Т.2 а.с.161). При цьому, суд зазначає, що відправлення здійснено на адресу відповідача зазначену в Договорі та Комерційній пропозиції (61012, м. Харків, вул.. Ярославська,1/29).

Крім того, у відповідності до умов договору оплата рахунку Постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строки, зазначені в комерційній пропозиції, що є додатком №2 до Договору.

Згідно до розділу 4 комерційної пропозиції №2 рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунку споживачем.

Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Як зазначалося судом вище, Рахунок на оплату було направлено відповідачу на його юридичну адресу 12.11.2024 засобами поштового зв`язку. Відтак такий рахунок вважається врученим відповідачу 12.11.2024, а тому відповідач у строк до 26.11.2024 (включно) мав оплатити цей рахунок.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем та відпоідачем, рахунок оплачено відповідачем 14.03.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №202.

Отже, суд вважає, що прострочення оплати заборгованості відповідачем почалося з 27.11.2024 та тривало до 14.03.2025.

Заперечення відповідача, щодо того, що лист з корегованими обсягами та скориговані акти приймання-передачі відповідачем отримані лише 21.01.2025 судом відхиляються, по-перше, з огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази відправлення таких актів 12.11.2024 на адресу відповідача зазначену в договорі та комерційній пропозиції (Т.2, а.с.161), по-друге, лист від 21.01.2025 на який посилається відповідач адресовано позивачем на іншу адресу (відмінну від юридичної адреси відповідача, зазначеної в договорі та комерційній пропозиції) та начальнику управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП і має інформаційний характер, про що свідчить назва листа "Щодо надання інформації".

Зробивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора «Ліга Закон». Суд зазначає, що вірним є таке нарахування:

- 3%річних у розмірі 165,48 грн.

- Інфляційні втрати у розмірі 641,43 грн.

А загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача складає 806,91 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 3 295,52 грн., та 3% річних у сумі 1 123,15 грн. суд відмовляє, як в безпідставно нарахованих.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" покладаються на Головне управління Національної поліції в Харківській області пропорційно задоволеним вимогам в сумі 414,45 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд зазначає, що питання щодо повернення позивачу частини судового збору з Державного бюджету України буде вирішено в окремому процесуальному документі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (місцезнаходження: 61022, місто Харків, вулиця Жон Мироносиць, будинок 13; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (місцезнаходження: 61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 126; адреса для листування: 61057, місто Харків, вулиця Гоголя, будинок 10; ; ХОУ АТ«Ощадбанк» п/р НОМЕР_1 , МФО 351823) 3%річних у розмірі 165,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 641,43 грн.за період з 27.11.2024 по 14.03.2025, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 414, 45 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" лютого 2026 р.

СуддяВ.В. Рильова

Справа №922/4176/23