ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.02.2026 Справа № 914/2152/25
Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., розглянувши матеріали заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», с. Коростів, Стрийський район, Львівська область;
про ухвалення додатковго рішення
у справі № 914/2152/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тібет», м. Львів;
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», с. Коростів, Стрийський район, Львівська область;
про стягнення коштів в розмірі 31 735 796,00 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2026р. у справі № 914/2152/25 у задоволені позову відмовлено повністю.

26.01.2026р. Товариством з обмеженою відповідальністю Управляюча Компанія Львівський Автонавантажувач подано заяву за вх. № 357/26 від 26.01.2026р. про ухвалення додаткового рішення, у якій просить суд ухвалити додаткове рішення в справі № 914/2152/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 317 357,96грн. Ухвалою суду від 28.01.2026р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» за вх. № 357/26 від 26.01.2026р. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/2152/25 до розгляду без виклику представників сторін.

Через систему «Електронний суд» відповідач 29.01.2026р. подав клопотання за вх. № 2891/26 від 30.01.2026р. про зменшення витрат на правову допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У заяві за вх. № 357/26 від 26.01.2026р. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/2152/25 заявник зазначив, що у відзиві від 31.07.2025року було зазначено рієнтовний розмір витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 317 357,96 грн. (1 % від ціни даного позову. Витрати відповідача підтверджуються:

договором №01 про надання правничої допомоги від 19.06.2025р., укладеним між адвокатом Пелих Соломією Зіновіївною та ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»;

додатковою угодою №1 до Договору № 01 про надання правничої допомоги від 19.06.2025р. від 21.07.2025р., укладеним між адвокатом Пелих Соломією Зіновіївною та ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»;

-актом приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 23.01.2026р., підписаним між адвокатом Пелих Соломією Зіновіївною та ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»;

-рахунком № 23/01 від 23.01.2026р., виставленим адвокатом Пелих С.З.

Відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 317 357,96грн. є співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних процесуальних дій, значенням спору для відповідача та ціною позову.

Вказує про те, що у ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» не було змоги надати докази витрат на професійну правничу допомогу до завершення розгляду справи, оскільки як передбачено умовами додаткової угоди № 1 від 21.07.2025 року (п.3) обсяг та опис виконаних робіт (наданих послуг) щодо правової допомоги за цим договором фіксується у рахунку, що виставляється адвокатом після ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення за результатами розгляду справи № 914/2152/25. Відповідно до п. 4 додаткової угоди № 1 від 21.07.2025р. акт наданих послуг за цим договором складається у письмовій формі та підписується сторонами чи їх уповноваженими представниками після ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення за результатами розгляду справи № 914/2151/25.

ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» повідомило суд до закінчення судових дебатів в судовому засіданні від 20.01.2026р. про подання заяви у встановлений строк про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві про зменшення витрат на правову допомогу. вх. № 2891/26 від 30.01.2026р. позивач не погоджується із заявленим розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважає його суттєво завищеним, враховуючи: відсутність експертиз, різного роду процесуальних дій, пов`язаних зі збором доказів; невелику кількість судових засідань. Стверджує, що надані позивачем документи не підтверджують фактичну сплату витрат на професійну правничу допомогу, не подано жодних платіжних документів (платіжних доручень, квитанцій, банківських виписок тощо), які підтверджували б фактичну сплату гонорару адвокатам. Натомість подано лише акти виконаних робіт, які відповідно до правових позицій Верховного Суду не є доказами фактичної оплати послуг. В рахунку №23/01 від 23.01.2026 р., виписаному адвокатом Пелих С.З. зазначено: написання відзиву ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на позову заяву 40.5 годин; написання заперечення ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на заяву про забезпечення позову 10 годин; написання заперечення ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» на клопотання про поновлення строку на подання доказів 1,5 години; написання клопотання ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» про закриття провадження у справі 4,5 години; Написання додаткових пояснень ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» 6 годин. Позивач вважає, зазначені в рахунках як витрачені на підготовку процесуальних документів години роботи явно завищеними. Вказує, що кошти, які адвокат, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність, мають зараховуватись на рахунок № 2621 «Кошти на вимогу суб`єктів незалежної професійної діяльності». В ТОВ «ТІБЕТ» виникають обґрунтовані сумніви, що такі послуги адвоката будуть сплачені.

Також, позивач стверджує, що заява подана з порушенням вимог ч.2 п.8 ст.129 ГПК України, оскільки у додаткових угодах визначено фіксований розмір гонорару, а тому відповідні докази могли та мали бути подані ще до закінчення судових дебатів. Заявник не здійснював розрахунку погодинної оплати, не надав жодних доказів окрім договору та додаткової угоди та не довів неможливості подання цих доказів у встановлений законом строк. Враховуючи вище наведе, вважає, що відповідач не довів реальність, необхідність, розумність та своєчасність подання доказів понесених витрат на отримання професійної правової допомоги, у зв`язку з чим заявлений розмір таких витрат є необґрунтованим та підлягає зменшенню.

Відповідно до ч.ч. 5-8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

На виконання даної процесуальної норми відповідачем у відзиві визначено орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в сумі 317357,96 грн. 26.01.2026р. позивачем подано заяву за вх. № 357/26 від 26.01.2026р. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №914/2152/25 у розмірі 317 357,96грн.

На підтвердження вартості послуг адвоката до заяви долучено копію Договору №01 про надання правничої допомоги від 19.06.2025р., Додаткову угоду №1 до Договору № 01 про надання правничої допомоги від 19.06.2025р. від 21.07.2025р., Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 23.01.2026р., та Рахунок № 23/01 від 23.01.2026р. на суму 317 357,96грн., копію ордеру №1108833, від 24.06.2025р., копію свідоцтва про право зайятя адвокатською діяльністю.

Як вбачається із матеріалів справи у рішенні не вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

Договором про надання правничої допомоги № 01 від 19.06.2025р., укладеним ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» (клієнт) та адвокат Пелих Соломією Зіновіївною (адвокат), сторонами погоджено, що адвокат бере на себе зобов`язання, надавати необіхдну юридичну допомогу клієнту при провадженні у всіх справах клієнта, використовуючи передбачені у законодавчих актах засоби захисту та/або представництва, з метою забезпечення дотримання та захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта. Представництво та/або захист прав, свобод і законних інтересівкКлієнта виникає на підставі цього Догвоору за першою вимогою Клієнта, що оформляється в усній та/або письмовій формі (п. 1).

Відповідно до п. 2.1. Договору адвокат надає необхідну юридичну допомогу, відповідно до вимог законодавства України, а також чинних міжнародних договорів, згоді на обов`язковість, яких надана Верховною Радою України. Пунктом 4.1. передбачено, що адвокат здійснює свою професійну діяльність, згідно з умовами цього Договору, шляхом представництва та захисту прав та інтересів Клієнта у всіх державних органах, установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, у судах України усіх юрисдикцій будь-якої інстанції без обмежень повноважень.

Згідно приписів п. 5.1. Договору за надання правової допомоги клієнт зобовязується виплатити адвокату винагороду (гонорар) у розмірі, що встановлюється у Додатковій угоді до цього договору.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 21.07.2026р. На підставі договору про надання правничої допомоги №01 від 19.06.2025р. клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, зокрема, в межах справи № 914/2152/25 за позовом ТОВ «ТІБЕТ» до ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» про стягнення грошових коштів. Згідно із п. 2 додаткової угоди сторони погодили, що за цим договором в рахунок оплати за надання професійної правничої допомоги по справі № 914/2152/25 в Господарському суді Львівської області (в суді першої інстанції) клієнт сплачує адвокату грошові кошти у розмірі 1 (одного) відсотка від ціни позову у справі № 914/2152/25 - 317 357,96грн. Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що обсяг та опис виконаних робіт (наданих послуг) щодо правової допомоги за цим договором фіксується у рахунку, що виставляється адвокатом після ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення за результатом розгляду справи № 914/2152/25. Згідно приписів п. 4 зазначеної угоди акт наданих послуг за цим Договором складається у письмовій формі та підписується Сторонами чи їх уповноваженими представниками після ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення за результатами розгляду справи № 914/2152/25. Відповідно до п. 5 Угоди оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом у безготівковій фомі на банківський рахунок Адвоката протягом 60-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку та підписання Акту наданих послуг.

Як вбачається з Акту приймання-передачі послуг від 23.01.2026р. та Рахунку № 23/01 від 23.01.2026р. загальна кількість наданих послуг сумарно складає 83 години, що становить: на писання відзиву на позовну заяву від 31.07.2025р., ознайомлення з документами та судовою практикою 40.5 год.; написання заперечення на заяву про забезпечення позову від 04.08.2026р. 10 год.; підготовка до судового засідання 07.08.2025р. 1.5 год.; участь у судовому засіданні 07.08.2025р.1 суд.зас.; підготовка до судового засідання 08.08.2025р.1 год.; участь у судовому засіданні 08.08.2025р.1 суд.зас.; підготовка до судового засідання 16.09.2025р. 3 год.; участь у судовому засіданні 16.09.2025р. 1 суд.зас.; написання клопотання про надання доступу до електронних матеріалів справи від 09.10.2025р. 0.5 год.; написання заперечення на клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи від 10.10.2025р. 1.5 год.; написання клопотання про закриття провадження у справі від 12.10.2025р. 4.5 год.; підготовка до судового засідання 14.10.2025р. 1 год.; участь у судовому засіданні 14.10.2025р.1 суд.зас.; підготовка до судового засідання 11.11.2025р. 1 год.; участь у судовому засіданні 11.11.2025р. 1 суд.зас.; написання додаткових пояснень від 19.11.2025р. 6 год.; підготовка до судового засідання 25.11.2025р.1 год.; участь у судовому засіданні 25.11.2025р. 1 суд.зас.; підготовка до судового засідання 16.12.2025р. 2 год.; участь у судовому засіданні 16.12.2025р. 1 суд.зас.; підготовка до судового засідання 20.01.2026р. 1.5 год.; участь у судовому засіданні 20.01.2026р. 1 суд.зас.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 суд дійшов висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.09.2023р. у справі № 910/18931/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.

Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо . Суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.(пп.6.50, 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Як вбачається із матеріалів справи адвокат Пелих С.З. взяла участь в судових засіданнях 07.08.25р., 08.08.25р., 16.09.25р., 14.10.25р., 11.11.25р., 25.11.25р., 16.12.25р. та 20.01.26р., адвокатом Пелих С.З. подано та підписано клопотання про надання доступу до електронних матеріалів справи. Відзив у справі від 31.07.25року, заперечення на заяву про забезпечення позову від 04.08.25р., заперечення на клопотання ТОВ «ТІБЕТ» про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи, клопотання про про закриття провадження у справі, додаткові пояснення від 19.11.25р. подані до матеріалів справи та підписані директором Зубачик В.Р.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини, подані докази в сукупності, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на заперечення позивача, з огляду на предмет спору - стягнення коштів, сталість судової практики, обсяг виконаної роботи саме адвокатом, сума заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 317 357,96грн., є непропорційно високою у порівнянні з категорією спору, складністю справи та фактично виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Проаналізувавши вище викладене, матеріали справи в сукупності з поданими представником відповідача доказами понесення судових витрат, заперечення позивача щодо заявленого розміру судових витрат, враховуючи предмет спору й характер спірних правовідносин, значення спору для відповідача, обставин, які підлягають з`ясуванню, докази, які підлягають оцінці, обсяг поданих представником відповідача процесуальних документів, оцінюючи складність та обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, кількість проаналізованих адвокатом документів, фактично витрачений час на вчинення процесуальних дій і підготовку документів, оцінюючи співмірність обрахованих стороною витрат на представництво адвокатом її інтересів у суді, складність підготовлених адвокатом процесуальних документів, які підлягають оцінці не лише з огляду на їх кількість і обсяг (кількість сторінок), а й з урахуванням наведеного в них обґрунтування, суд вважає співмірною суму правових витрат в розмірі 25 000,00грн., що є співмірним з наданими адвокатом послугами у суді першої інстанції та відповідають критеріям "необхідності і обґрунтованості" та підлягають стягненню з позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Згідно із ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.126, ст.129, 241, ст.244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» про ухвалення додаткового рішення задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕТ» (79069, місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 321, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» (79069, місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 321, ) 25 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

повний текст рішення складено 05.02.26р.

Суддя Іванчук С.В.