УХВАЛА

05 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 908/450/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025

у справі за позовом заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя"

про стягнення 3 126 737,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (далі - Прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі - позивач, Запорізька міська рада) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя" (далі - ТОВ "7 Днів Запоріжжя", відповідач, скаржник) про стягнення 3 126 737,32 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач без належних правових підстав користувався земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, та безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Господарський суд Запорізької області рішенням від 13.05.2025, залишеним без змін Центральним апеляційним господарським судом у постанові від 17.12.2025, позов задовольнив повністю. Стягнув з ТОВ "7 Днів Запоріжжя" на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2023 по 31.07.2024 в розмірі 3 126 737,32 грн, також стягнув з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 37 520,85 грн.

Щодо підстав для звернення до суду прокурора з позовом суд першої інстанції вказав, що воно зумовлено необхідністю усунення порушення законодавства щодо ненадходження до бюджету коштів орендної плати за землю та дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час наповнення місцевого бюджету.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, суди вказали, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Суди зазначили, що виконавчий комітет Запорізької міської ради листом від 13.01.2025 № 21230/03.3-20/03, №27761/03.3-20/03 повідомив прокуратуру (Вознесенівську окружну прокуратуру міста Запоріжжя), що Департамент правового забезпечення Запорізької міської ради не вживав заходи претензійно-правового характеру щодо стягнення з ТОВ "7 Днів Запоріжжя" недоотриманого доходу за фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 без оформлення правовстановлюючого документу на землю за період з 01.01.2023 по 31.07.2024.

З огляду на вказане суди першої та апеляційної інстанції встановили, що прокурор довів наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у цій справі та виконав приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 з підстав того, що згідно з абзацами 3, 4 резолютивної частини цього рішення окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Щодо суті спору суди вказали, що з моменту набуття у власність нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :05:008:0047, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 202, у відповідача виник обов`язок укласти договір оренди спірної земельної ділянки та зареєструвати на підставі нього право оренди землі, оскільки на цій земельній ділянці розташований належний відповідачу на праві власності об`єкт нерухомості.

Судом першої інстанції встановлено, що договір оренди землі між позивачем та відповідачем не укладався.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вказала, що ТОВ "7 Днів Запоріжжя", не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізька міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком підставно очікував.

ТОВ "7 Днів Запоріжжя" через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025, в якій просить, зокрема, зупинити виконання рішення суду першої інстанції, оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Щодо виключних випадків, які є підставою для подання касаційної скарги

Скаржник у касаційній скарзі вказує, що підставою подання касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є: пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України - неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Згідно із частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів зазначає таке.

Відповідач вважає, зокрема, що наявна потреба у формуванні правової позиції Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду щодо застосування рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 у подібних спірних правовідносинах.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

Скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1- 4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності".

Однак, наводячи у тексті касаційної скарги норми матеріального права, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025, скаржник не вказує, у чому саме полягає суть порушення норм (норми) права господарськими судами, щодо яких відсутній висновок Верховного Суду, та як, на думку скаржника, наведені ним норми мають застосовуватися у спірних правовідносинах з огляду на те, що Конституційний Суд України у резолютивній частині цього рішення вказав, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що скаржнику необхідно належно обґрунтувати наявність виключного випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, як підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі, з урахуванням вказаного вище.

Щодо доказів про сплату судового збору

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені у Законі України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (рік подання позовної заяви у справі № 908/450/25) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено в розмірі 3028,00 грн.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, від розміру оспорюваної суми.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру - стягнення 3 126 737,32 грн.

З урахуванням викладеного на час подання касаційної скарги у справі скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 75 041,70 грн (3028,00 грн x 1,5 % х 200 % х 0,8).

Однак ТОВ "7 Днів Запоріжжя" до касаційної скарги додало платіжну інструкцію № 9 від 24.12.2025 про сплату 60 034,00 грн судового збору за подання касаційної скарги у справі.

Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно надати до Верховного Суду документ, що підтверджує сплату (доплату) судового збору у розмірі 15 007,70 грн за подання цієї касаційної скарги, який має бути перерахований за такими реквізитами:

- отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,

- код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783,

- банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.) ,

- рахунок отримувача: UA0026007,

- код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055").

Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими реквізитами у призначенні платежу для ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, в межах якої подається відповідна скарга, та дата судового рішення, що оскаржується.

Реквізити рахунків для зарахування судового збору за подання касаційної скарги розміщено також на офіційному вебсайті Верховного Суду.

Враховуючи, що касаційна скарга містить недоліки і Суд вважає за необхідне залишити її без руху, а отже заявлене клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у справі розглядатиметься у разі усунення недоліків касаційної скарги.

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у справі № 908/450/25 залишити без руху.

2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити іншому учаснику справи з урахуванням положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України та надати до Верховного Суду докази про таке направлення.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі № 908/450/25 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Рогач