СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/4273/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Пархоменко О.В.;

прокурора - Ногіна О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури міста Харкова (вх. №2827 Х/1) на ухвалу постановлену Господарським судом Харківської області у складі судді Лавренюк Т.А. 17.12.2025 за результатом розгляду заяви керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову у справі №922/4273/25

за позовом Слобідської окружної прокуратури міста Харкова,

до відповідачів:

1) Харківської міської ради,

2)Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

3) ОСОБА_1 ,

про визнання недійсним договору та повернення майна,

УСТАНОВИВ:

Керівник Слобідської окружної прокуратури міста Харкова звернувся з позовом до суду до Харківської міської ради (далі - відповідач 1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - відповідач 2), ОСОБА_1 , в якому просить:

1. Визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та поновити його.

2. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.08.2016 № 5369-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Пеліхом Віталієм Миколайовичем (код РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 1587.

4. Зобов`язати ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 - нежитлові приміщення підвалу № 10, 10а у житловому будинку літ. "А-5", загальною площею 52,1 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а Харківську міську раду зобов`язати прийняти у власність зазначені приміщення.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Разом з позовною заявою, прокурором до суду була подана заява про забезпечення позову в якій прокурор просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу № 10, 10а у житловому будинку літ. "А-5", загальною площею 52,1 кв.м, (реєстраційний номер 01), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/4273/25 у задоволенні заяви керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки прокурором належним чином не доведено, що відповідачем Пеліхом В.М. впиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду в разі його прийняття на користь прокурора, а також доказів того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених/оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

26.12.2025 Слобідська окружна прокуратура міста Харкова звернулась до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить суд:

1.Прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження у справі № 922/4273/25.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі № 922/4273/25 та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

3. Здійснити перерозподіл судових витрат.

4. Судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з відповідачів за таким реквізитами: отримувач Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рахунок IBAN: UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800, призначення платежу: повернення судових витрат у справі № 922/4273/25.

5. Справу розглянути за участі представника Харківської обласної прокуратури.

6. Про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та Харківську обласну прокуратуру.

На переконання позивача, обрані прокурором заходи забезпечення позову є адекватним, розумним та співмірним із заявленою позовною вимогою, адже попереджають можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).

Застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення буд-яких реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, не може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки у будь-якому випадку майно фактично залишається у володінні власника, а буде обмежено лише можливість розпорядження ним. Вказане може слугувати додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане.

Поряд з цим, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним відповідно до норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції не надано оцінку доводам прокурора, що заходи забезпечення позову узгоджувалися з предметом та підставами позову, могли бути вжиті судом в межах предмета позову та не порушували права інших осіб.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 справу №922/4273/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи (оскарження ухвали) №922/4273/25.

Відкладено вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Слобідської окружної прокуратури міста Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/4273/25 до надходження матеріалів справи.

05.01.2026 справа №922/4273/25 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Слобідської окружної прокуратури міста Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/4273/25; установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; установлено строк до 28.01.2026 для подання заяв та клопотань; призначено справу до розгляду на 10.02.2026 о 15:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

Явку представників сторін до судового засідання визнано не обов`язковою. Попереджено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Копія ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручена 1-му та 2-му відповідачам у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслана ОСОБА_1 на адресу, зазначену відповіді №2140656 від 17.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманої на запит суду першої інстанції: м. Харків, просп. Аерокосмічний 165, корп 5, кв11, та яка зазначена прокурором в апеляційній скарзі.

Поштовий конверт з копією ухвали про відкриття апеляційного провадження повернувся до Східного апеляційного господарського суду з відміткою від 26.01.2026 про причину невручення "адресат відсутній ".

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, 3-й відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Заяв і клопотань щодо суті спору від учасників справи не надійшло, відзивів на апеляційну скаргу від відповідачів також не надходило.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 10.02.2026 прокурор підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та вжити заходи забезпечення позову.

Відповідачі своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися, їх представники не з`явилися.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, прокурор висловила доводи і вимоги апеляційної скарги, а неявка представників відповідачів у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026, з огляду на встановлений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Перевіривши дотримання місцевим господарським судом під час постановлення оскаржуваної ухвали вимог процесуального та правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.08.2016 № 5369-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Пеліхом Віталієм Миколайовичем (код РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 1587 та зобов`язання ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 - нежитлові приміщення підвалу № 10, 10а у житловому будинку літ. "А-5", загальною площею 52,1 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а Харківську міську раду прийняти у власність зазначені приміщення.

Підставою для звернення прокурора з даним позовом стало те, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації комунального майна шляхом його викупу орендарем без здійснення невід`ємних поліпшень, без проведення аукціону чи конкурсу, тому договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та має бути визнаний недійсним, а об`єкт нерухомого майна - повернутий Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради.

Заява про забезпечення позову обґрунтована прокурором з посиланням на те, що власник спірного нерухомого майна ОСОБА_1 може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, зміна його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вчинення будь-яких дій з нерухомим майном до закінчення судового розгляду, у разі задоволення позову, призведе до необхідності зміни позовних вимог або вирішення спорів з іншими позовними вимогами та з іншими особами, яким це майно може бути передане в оренду або іншим чином відчужено.

Крім цього, на думку прокурора, ОСОБА_1 , знаючи про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

На думку прокурора, з метою запобігання зміни права власності на спірне нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, його можливого відчуження, передачі в оренду тощо, що може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно до статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, вбачаються підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, прокурор звертає увагу суду на те, що зазначений захід забезпечення позову не завдасть шкоди відповідачу чи іншим особам, адже не позбавить його прав на володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, а лише тимчасово обмежить право розпоряджатися спірним майном, відчужувати його третім особам тощо.

Прокурор вважає, що заявлені заходи забезпечення позову відповідають приписам п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України (заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору), безпосередньо стосуються предмета спору за відповідним позовом, а також узгоджуються з критеріями співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та можуть забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача у разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 та інших.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1), забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2), забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 ГПК України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 23 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11.12.2023 у справі №904/1934/23, від 04.09.2025 у справі №914/444/25.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя.

У разі звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Як вже зазначалось, предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлових приміщень та зобов`язання повернути об`єкт нерухомого майна Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради.

Аналізуючи доводи прокурора щодо підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, колегія суддів враховує таке:

- метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів прокурора, який фактично діє в інтересах територіальної громади від можливих недобросовісних дій з боку 3-го відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь прокурора, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення;

- такий спосіб забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір є реальним, власником спірного майна є 3-й відповідач, а відсутність обтяжень не перешкоджатиме зміні речових прав на нерухоме майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору;

- сам факт наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно вже свідчить про реальну можливість власника вільно розпоряджатися майном;

- існує прямий зв`язок між обраними прокурором заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що вказаний захід забезпечення позову не завдає шкоди ОСОБА_1 , адже не позбавляє його прав, зокрема, на володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам, змінити його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділити, виділити чи об`єднати.

Заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження спірного об`єкта) з метою обмеження вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову є пов`язаними із наявністю реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також направлені на забезпечення ефективного захисту порушених прав у випадку задоволення позовних вимог, пов`язані із предметом розгляду цього спору, є співмірними та адекватними по відношенню до заявлених позовних вимог, такими, що не порушують рівності та збалансованості інтересів сторін, оскільки мають тимчасовий характер, та, навпаки, спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, що може слугувати додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позовних вимог, буде реально виконане.

Натомість висновок суду першої інстанції про необхідність надання доказів на підтвердження вчинення 3-м відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення, на думку колегії суддів, є прикладом застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція).

Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні ЄСПЛ від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам ЄСПЛ.

Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими аргументи заявника апеляційної скарги про те, що перебування об`єктів нерухомого майна, що є предметом спору, у власності третього відповідача свідчить про реальну можливість подальшої їх передачі цією особою у власність або в користування іншим особам, а подальше відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 до закінчення розгляду даного позову призведе до неможливості виконати рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити права заявника в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, тому апеляційний господарський суд дійшов висновку про її задоволення.

Східний апеляційний господарський суд вважає помилковими висновки місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора, оскільки вони зроблені без урахування наведених правових позицій Верховного Суду, в зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заява керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Оскільки питання по суті заявлених позовних вимог не вирішувалось, то розподіл судових витрат за наслідками даного апеляційного провадження не здійснюється.

Керуючись ст. 270, п.2 ч.1 статті 275, п.1 та п. 4 ч.1 статті 277, статтями 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури міста Харкова задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/4273/25 скасувати.

Заяву Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу № 10, 10а у житловому будинку літ. "А-5", загальною площею 52,1кв.м, (реєстраційний номер 01), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: Слобідська окружна прокуратура міста Харкова (вул. Тепловозна, 8 м. Харків, 61191, ЄДРПОУ ).

Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 13.02.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін