УХВАЛА

м. Київ

05.02.2026Справа № 910/7509/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши заяви Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від 20 січня 2026 року та від 23 січня 2026 року про розстрочення виконання рішення суду в справі № 910/7509/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "І.П.С. Трейд" до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" про стягнення 646 684,31 грн,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "І.П.С. Трейд" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - Завод) 646 684,31 грн, з яких: 611 050,00 грн - основна заборгованість, 13 711,00 грн - інфляційні втрати, 18 363,02 грн - пеня, 3 560,29 грн - три проценти річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором поставки від 12 грудня 2024 року № 12/12 в частині повної та своєчасної оплати переданого позивачем товару. Позивач також просив суд проводити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 червня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/7509/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2025 року та набрало законної сили 24 листопада 2025 року, позов Товариства задоволено частково, стягнуто з Заводу на користь позивача 611 050,00 грн основної заборгованості, 13 711,00 грн інфляційних втрат, 3 510,07 грн трьох процентів річних, 18 114,11 грн пені та 7 756,62 грн судового збору.

19 січня 2026 року на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

20 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Заводу надійшла заява від цієї ж дати про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в даній справі на суму 400 000,00 грн строком на 4 місяці до 31 травня 2026 року, шляхом внесення платежів: у розмірі 100 000,00 грн - до 28 лютого 2026 року; у розмірі 100 000,00 грн - до 31 березня 2026 року; у розмірі 100 000,00 грн - до 30 квітня 2026 року; у розмірі 100 000,00 грн - до 31 травня 2026 року. Ухвалою суду від 21 січня 2026 року вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 5 лютого 2026 року.

26 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Заводу надійшла заява від 23 січня 2026 року, у якій останній повідомив про добровільне часткове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в справі № 910/7509/25 на суму 100 000,00 грн. У зв`язку з цим Завод просив про розстрочення виконання вказаного рішення Господарського суду міста Києва на суму 300 000,00 грн строком на 3 місяці до 30 квітня 2026 року, шляхом внесення платежів: у розмірі 100 000,00 грн - до 28 лютого 2026 року; у розмірі 100 000,00 грн - до 31 березня 2026 року; у розмірі 100 000,00 грн - до 30 квітня 2026 року.

3 лютого 2026 року через систему Електронний суд" від Товариства надійшли заперечення від 2 лютого 2026 року на заяву Заводу від 20 січня 2026 року, у яких позивач зазначив, що відповідач не навів жодних виключних та об`єктивних обставин, які б унеможливлювали або істотно ускладнювали виконання рішення суду в розумінні приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). У свою чергу, скрутне фінансове становище та брак обігових коштів не є достатньою підставою для зміни порядку виконання рішення суду. Крім того, позивач, як і відповідач, має зобов`язання з виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів і зборів, а також має статус критично важливого підприємства відповідно до наказу Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України від 30 вересня 2025 року № 601 "Про визначення підприємств, установ та організацій критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період". На відміну від відповідача, позивач є малим підприємством, для якого сума заборгованості є значною, а зволікання з її виплатою може мати негативні наслідки для виробництва. Відтак, відстрочення виконання рішення суду в даній справі порушить інтереси сторін та погіршить фінансове становище позивача, який також потерпає від негативних наслідків у зв`язку з військовим станом в Україні.

Сторони про дату, час та місце розгляду заяв Заводу були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначене засідання не забезпечили.

Розглянувши заяви Заводу про розстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення/розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

В обґрунтування поданих заяв Завод посилався на своє тяжке фінансове становище, на негативні наслідки для його господарської діяльності внаслідок примусового виконання рішення у даній справі, а також на відсутність коштів на оплату спірної заборгованості перед позивачем.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

За таких обставин, факт відсутності у Заводу обігових коштів, у тому числі для виконання його зобов`язань з виплати заробітної плати, сплати обов`язкових податків і зборів та періодичних платежів за кредитами, у будь-якому випадку не можуть бути підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим у розумінні приписів статті 331 ГПК України. Крім того, заявником не надано жодних доказів того, що протягом визначеного ним періоду розстрочення виконання рішення суду відповідач отримає грошові кошти в обсязі, достатньому для погашення спірної заборгованості.

Також відповідач зазначав, що станом на 7 січня 2026 року на його єдиному банківському рахунку, з якого можливе проведення банківських операцій (внаслідок арешту інших рахунків Заводу за ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 1 травня 2025 року в справі № 761/13080/25), відкритому в АТ "ПУМБ", залишок коштів становив лише 62 092,85 грн. Однак будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин до своїх заяв Завод не подав, у тому числі відповідних довідок з обслуговуючого банку про відсутність грошових коштів на його рахунках або банківських виписок за відповідним банківським рахунком.

Разом із цим, з наявних у матеріалах справи копій платіжних інструкцій: від 6 січня 2026 року № 42 на суму 100 000,00 грн, від 2 січня 2026 року № 30 на суму 154 141,80 грн та від 8 січня 2026 року № 90 на суму 100 000,00 грн, - вбачається, що відсутність грошових коштів на вказаному банківському рахунку не завадила відповідачу частково виконати вищевказане рішення суду в добровільному порядку на загальну суму 354 141,80 грн.

До своїх заяв Завод долучив копію балансу (звіт про фінансові результати) за 2024 рік. Інших актуальних доказів (станом на час подання та розгляду судом зазначеної заяви), які б підтверджували погіршення фінансового стану чи призупинення діяльності Заводу, що призвело до неможливості виконання рішення суду, чи доказів на підтвердження його неплатоспроможності, зокрема, довідок про відсутність майна у власності Заводу, останнім надано не було.

Судом враховано, що не лише відповідач має зобов`язання перед своїми працівниками з виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів і зборів. Такі зобов`язання має й позивач у даній справі, який також, як і Завод, віднесений до критично важливих підприємств для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. При цьому, надання певним підприємствам статусу "критично важливих" жодним чином не звільняє їх від обов`язку належного виконання покладених на них зобов`язань перед контрагентами й не може нівелювати встановлене право позивача на своєчасне отримання належних йому грошових коштів у даній справі.

Отже, відповідачем не надано суду жодних належних доказів відповідно до приписів статті 76 ГПК України на підтвердження викладених у його заявах обставин.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданих Заводом заяв про розстрочення виконання рішення, ухваленого в даній справі.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної заяви, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні заяв Заводу.

Керуючись статями 74, 76-79, 233-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від 20 січня 2026 року та від 23 січня 2026 року про розстрочення виконання рішення суду в справі № 910/7509/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту ухвали 9 лютого 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко