УХВАЛА

м. Київ

10.02.2026Справа № 910/1307/26

Суддя Н.Плотницька, розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Бараненко Володимира Юрійовича про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви,

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач: Фізичної особи-підприємця Бараненко Володимир Юрійович

відповідач: Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи-підприємця Бараненко Володимира Юрійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідно до якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), його структурним підрозділам, комунальним підприємствам, а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії спрямовані на примусове переміщення (демонтаж) майна (малих архітектурних форм: кіосків, споруд, павільйонів, на які укладені договори пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою: № №02116, 02121, 02124, 02129, 02131, 02135, 02518, 07666, 01664, 01665, 02040, 01666, 02045, 02048, 02052, 02059, 02063, 02065, 02067, 02073, 02399, 02402, 02404, 02408, 02409, 02413, 02416, 06497, 07663, 07707, 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2511, 2514, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 7684, 7686, 7691, 7706, 7717-25/29), що належить Фізичній особі - підприємцю Бараненко Володимиру Юрійовичу та розташовані за адресою: м. Київ, проспект Свободи, 22 та АДРЕСА_1 .

Вказана заява мотивована тим, що предметом майбутнього позову є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину щодо припинення дії договорів №№ 02116, 02121, 02124, 02129, 02131, 02135, 02518, 07666, 01664, 01665, 02040, 01666, 02045, 02048, 02052, 02059, 02063, 02065, 02067, 02073, 02399, 02402, 02404, 02408, 02409, 02413, 02416, 06497, 07663, 07707, 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2511, 2514, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 7684, 7686, 7691, 7706, 7717-25/29 стосовно пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою на розміщення тимчасових споруд у м. Києві за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А;

Заявник зазначає, що у його власності перебуває 87 тимчасових споруд, щодо яких, з метою забезпечення їх безперешкодного функціонування, на виконання рішення Київської міської ради від 24.02.2011 № 56/5443 між Фізичною особою - підприємцем Бараненком Володимиром Юрійовичем та Департаментом містобудування укладено договори щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою на розміщення тимчасових споруд у Подільському районі м. Києва, що знаходяться за адресами: просп. Свободи, 22 та просп. Свободи, 26-А, які використовуються Фізичною особою - підприємцем Бараненком Володимиром Юрійовичем для ведення господарської діяльності.

У листах від 30.05.2025 № 055-7434, № 055-7435, № 055-7436, № 055-7438 про припинення дії договорів пайової участі, як на підставу вчинення своїх протиправних дій Департамент містобудування посилається на рішення Київської міської ради від 13.06.2024 № 915/8881, яке, водночас, не містить норм стосовно припинення дії договорів пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою.

Однак, як зазначає заявник, 10.06.2025 та 12.06.2025 інспекторами з благоустрою Департаменту територіального контролю міста Києва на належних Фізичній особі - підприємцю Бараненку Володимиру Юрійовичу малих архітектурних формах, розташованих у м. Києві за адресами: просп. Свободи, 22 та просп. Свободи, 26-А розміщені приписи, в яких зазначено, що власник тимчасових споруд невідомий та констатовано порушення пункту 13.1.1 (нормативний акт не зазначений); та запропоновано у 3 денний строк надати документи та відновити благоустрій.

Зазначене, на думку Фізичної особи - підприємця Бараненка Володимира Юрійовича, вказує на очевидну загрозу неможливості поновлення порушених його прав у разі демонтажу належних йому тимчасових споруд до ухвалення судом рішення по суті (у разі задоволення позовних вимог), оскільки до встановлення судом дійсних обставин спору під час розгляду цієї справи, відповідач та інші особи, на виконання вимог приписів від 10.06.2025 та від 12.06.2025 здійснюватимуть демонтаж належних заявнику елементів благоустрою, що суттєво вплине на реальний захист прав та інтересів Фізичної особи - підприємця Бараненка Володимира Юрійовича, пов`язаних з користуванням та володінням належним рухомим майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2025 заяву Фізичної особи-підприємця Бараненко Володимира Юрійовича про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви з доданими до неї документами - повернуто без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 скасовану ухвалу Господарського суду м. Києва від 24.07.2025 у справі № 910/9198/25, справу № 910/9198/25 передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.02.2026 заяву Фізичної особи-підприємця Бараненка Володимира Юрійовича про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви передано на розгляд судді Плотницької Н.Б.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Бараненка Володимира Юрійовича про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви та дослідивши наведені заявником обґрунтування щодо вжиття заходів до забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Підстави для забезпечення позову визначено у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).

Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Водночас не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, при задоволенні якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряють, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову.

У відповідності до норм Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, приписи про демонтаж уповноважена особа вносить за наявності виявлення самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився.

При цьому, укладені між заявником та Департаментом містобудування договори щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою від 16.11.2024 не регулюють питання розміщення (самовільного чи ні) тимчасових споруд, які, як стверджує Фізична особа - підприємець Бараненко Володимир Юрійович, йому належать.

Тому, звернення у подальшому з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину щодо припинення дії договорів щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою від 16.11.2024 не співвідноситься з підставами внесення відповідних приписів уповноважених осіб.

До того ж питання оскарження внесення відповідних приписів уповноважених осіб (тобто їх правомірності чи ні) не визначено предметом позову, з яким заявник має намір звернутися.

Фізична особа - підприємець Бараненко Володимир Юрійович зазначає, що йому винесено приписи 10.06.2025 та 12.06.2025, у яких запропоновано у 3 денний строк надати документи та відновити благоустрій. При цьому про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви подано 23.07.2025, тобто, більше місяця з винесення заявнику відповідних приписів.

Водночас, заявник не наводить фактичних обставин виконання ним самим відповідних приписів, чи виконання уповноваженими органами таких приписів (зокрема, прийняття рішень про демонтаж, створення комісій для проведення демонтажу, складення актів демонтажу тощо).

Вищезазначене свідчить про те, що заходи забезпечення позову, які наведені у заяві, та які він просить вжити, не узгоджуються з приписами пункту 4 частини 1, частини 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, не відповідають вимогам співмірності, адекватності, розумності, збалансованості інтересів сторін, з огляду на предмет позову, з яким заявник має намір звернутися.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви Фізичної особи - підприємця Бараненко Володимира Юрійовича про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви та відсутність підстав для її задоволення.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, ст. 140, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Бараненко Володимира Юрійовича про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду(частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька