ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа№ 910/7781/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко А.І.

Кравчука Г.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025

у справі №910/7781/25 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 62 365,58 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 62 365,58 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на підставі статей 999, 1166, 1172, 1187, 1192 Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 у справі №910/7781/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» 62 365,58 грн страхового відшкодування та 2 422,40 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому оскільки відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи (0,00 грн.), а тому сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача становить 62 365,58 грн. (104 880,00 грн. - 42 514,42 грн.).

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 по справі № 910/7781/25 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відмовити у повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7781/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/7781/25.

30.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7781/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7781/25 за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

21.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач вважає, що висновки Господарського суду міста Києва є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, що, як наслідок, призвело до порушень норм процесуального права та неправильного вирішення справи.

Скаржник вважає, що позивач дійшов помилкового висновку зазначивши Департамент патрульної поліції, як Відповідача по вказаній справі, оскільки відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, відповідач стверджує, що судом було неправильно визначено розмір матеріального збитку в розмірі 62 365,58 грн, а сума матеріального збитку повинна обчислюватись з розміру матеріального збитку встановленого Висновком експерта № 90 від 22.09.2025 року та вирахуванням страхової виплати (96594,89 - 42514,42 = 54080,47) та складати 54 080, 47 грн.

2.3. узагальнені доводи та заперечення іншого учасника справи

Позивач в обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази, що підтверджують як факт завдання шкоди працівником Департаменту патрульної поліції під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, правильно визначений розмір завданої шкоди та те, що відповідач є особою, відповідальною за завдані позивачу збитки внаслідок ДТП у сумі, яка дорівнює різницю між виплаченою АСК «ОМЕГА» (42514,52 грн.) та вартості відновлювального ремонту без урахування зносу (104 800 грн.), необхідної для повного відновлення пошкодженого автомобіля Renault Dokker , що складає 62 365, 58 грн.

Відтак, позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 12.09.2025р. у справі №910/7781/25 без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

25.11.2021 року о 17 год. 13 хв. на перехресті вулиці Республіканській та вулиця Лижній в місті Запоріжжі ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius» на синіх номерах, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі в результаті чого, скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 13.01.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 332/5093/21 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейського взводу № 2, роти № 2 батальйону № 3 УПП в Запорізькій області ДПП, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 були застраховані в ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 204727576.

Згідно з висновком судового експерта по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 90 від 22.09.2022 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті пошкодження в ДТП 25.11.2021 року складає 96 594,89 грн.

26.09.2022 року позивач звернувся до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» з заявою про відшкодування страхової виплати за фактом ДТП 25.11.2021 року.

22.09.2023 року ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» частково сплатила страхове відшкодування за страховим випадком на користь ФОП Шмонова Д.Д. у розмірі 42 514,42 грн.

Згідно з рахунком фактурою № 2063 від 10.02.2024 року та наряду-замовлення від 10.05.2024 року № 02 ФОП Шмонова Д.Д. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 104 880,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 1126 від 12.03.2024 року позивачем доплачено на користь ФОП Шмонова Д.Д. кошти за послугу з ремонту автомобіля «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 62 365,58 грн. (доплата з врахуванням суми страхового відшкодування, отриманого ФОП Шмоновим Д.В від ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега»).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Предметом спору є стягнення з відповідача 62 365,58 грн. відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування (104 880,00 грн. - 42 514,42 грн.).

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з чим погоджується судова колегія апеляційного господарського суду, виходячи з наступного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, до позивача, який виплатив страхувальнику страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем та керував транспортним засобом «Toyota Prius» на синіх номерах, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить відповідачу, що встановлено Постановою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 13.01.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 332/5093/21.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 204727576.

ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ФОП Шмонова Д.Д. в розмірі 42 514,42 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1208 від 22.09.2023 року.

Згідно з пунктом 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003 за № 1074/8395 коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. Попри це, висновком № 90 експертного транспортного-товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку від 22.09.2022 року визначено коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску - 0,62, а вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 96 594,89 грн. Водночас позивач визначив розмір матеріального збитку автомобіля отриманого внаслідок ДТП в розмірі фактичних витрат на його відновлюючий ремонт за рахунком СТО у розмірі 104 880,00 грн.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи з викладеного, оскільки відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «Renault Dokker», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи (0,00 грн.), а тому за правильним висновком суду першої інстанції, сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача становить 62 365,58 грн. (104 880,00 грн. - 42 514,42 грн.).

3.3. оцінка аргументів учасників справи

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати шкоду в заявленому позивачем розмірі.

Скаржник вважає, що позивач дійшов помилкового висновку зазначивши Департамент патрульної поліції, як Відповідача по вказаній справі, оскільки відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент ДТП) встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Виходячи з викладеного, наведені вище доводи відповідача колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

Відтак, у відповідача виник обов`язок із відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62 365, 58 грн. як різниці між фактичною вартістю ремонту із урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, чим спростовуються також заперечення апелянта щодо розміру матеріального збитку.

Відтак, за результатами апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, на що посилався відповідач, а тому такі доводи скаржника визнаються необґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи, наведені скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 62 365,58 грн. підлягають задоволенню.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 у справі № 910/7781/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 у справі № 910/7781/25 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 у справі № 910/7781/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 у справі № 910/7781/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді А.І. Тищенко

Г.А. Кравчук