РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2026Справа № 910/14250/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича

до Акціонерного товариства «Сенс Банк»

про стягнення 820415,98 грн

Представники сторін:

від позивача: Гуревич М.Г.;

від відповідача: Слободян В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.11.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича з вимогами до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення 820415,98 грн, з яких 804534,34 грн основного боргу, 9456,07 грн 3% річних та 6422,57 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було повернуто кошти, що 21.01.2025 надійшли на поточний рахунок позивача НОМЕР_1 від АТ «ПУМБ» в розмірі 804537,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 відкрито провадження у справі №910/14250/25, постановлено здійснювати розгляд справи з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

26.11.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.12.2025.

08.12.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що позивач особисто не звертався до банку про повернення суми 804537,34 грн. З такою вимогою звернувся представник позивач за довіреністю, за якою позивач уповноважив Чабанова Андрія Олександровича представляти його інтереси «[…], в усіх банках України, зокрема в АТ «СЕНС БАНК» (), але не обмежуючись ним, […]». Як вказує відповідач, ніяких інших повноважень в частині представництва інтересів позивача в АТ «Сенс Банк» стосовно залишку грошових коштів у розмірі 804537,34 грн на поточному рахунку НОМЕР_1 , як то: «закрити поточний рахунок НОМЕР_1 , розпоряджатися поточним рахунком НОМЕР_1 і підписувати документи необхідні для такого розпорядження, одержувати/знімати/перераховувати з поточного рахунку НОМЕР_1 у готівковій та/або безготівковій формі грошові кошти у розмірі суми залишку 804537,34 грн.» вказана довіреність не містить. Жодного згадування про те, що залишок грошових коштів у розмірі 804537,34 грн., є власністю ФОП Кравченка Ю.Ю., на чиє ім`я відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 , і що довірена особа уповноважена на отримання цих коштів, у вказаній довіреності щодо представництва в АТ «Сенс Банк» також нічого не зазначено.

Крім того, відповідач повідомив, що постановою Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 року за №18 заборонено видачу в Україні готівкових коштів у гривнях з рахунку клієнта в національній валюті в обсязі, що перевищує 100000 гривень у день (без урахування комісії банку).

08.12.20525 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому банк просив суд витребувати в Акціонерному товаристві «Перший Український міжнародний банк» таку інформацію:

- при яких обставинах АТ «ПУМБ» відмовив Кравченку Ю.Ю. (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в підтриманні ділових відносин на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06 грудня 2019 року за №361IX;

- на підставі чого (заява/розпорядження/звернення тощо) АТ «ПУМБ» перерахував суму у розмірі 804537,34 грн., на рахунок № НОМЕР_1 ФОП Кравченка Ю.Ю. (РНОКПП: НОМЕР_2 ) відкритий в АТ «Сенс Банк»;

- на підставі яких фінансових операцій(-ції) (обсяг операції; ідентифікаційні данні контрагентів; банки контрагентів) була сформована АТ «ПУМБ» сума у розмірі 804537,34 грн., що була перерахована на рахунок № НОМЕР_1 ФОП Кравченка Ю.Ю. (РНОКПП: НОМЕР_2 ) відкритий в АТ «Сенс Банк».

11.12.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 24.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.01.2026.

У підготовчому засіданні 22.01.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів (у зв`язку з необгрунтованістю), постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.02.2026.

У судовому засіданні 04.02.2026 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.02.2026 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 04.02.2026 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

21.01.2025 на поточний рахунок Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Сенс Банк», надійшли грошові кошти від АТ «ПУМБ» в розмірі 804537,34 грн. з призначенням платежу: «переказ залишку коштів у зв`язку з відмовою від підтримання ділових відносин на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що підтверджується банківською випискою АТ «ПУМБ» від 22.01.2025.

Після надходження вказаних коштів відповідач надіслав позивачеві лист-повідомлення про прийняття рішення про відмову у підтриманні ділових відносин на підставі абз.3 ч.1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та зазначив, що у зв`язку з наведеним рахунки позивача, відкриті в АТ «Сенс Банк», будуть закриті.

Також банк у вказаному листі повідомив, що у випадку наявності залишків коштів на рахунках слід звернутися до банку з метою проведення завершальних операцій.

19.06.2025 представник позивача - Чабанов А.О. на підставі нотаріально посвідченої довіреності письмово звернувся до відповідача та просив повернути кошти у розмірі 804537,34 грн. шляхом видачі їх готівкою у відділені «Київське № 1» за адресою: м. Київ, вул. Р. Окіпної, 4А, письмово повідомити про прийняте рішення стосовно цього звернення, а також дату та час видачі коштів.

Втім, відповідач не повернув грошові кошти у сумі 804537,34 грн. та листом від 18.07.2025 № 34218-33.4-б/б, посилаючись на норми ст. 1003, 1004 Цивільного кодексу України, повідомив про свій обов`язок ідентифікувати та верифікувати представників або довірених осіб в порядку, передбаченому законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Чітких та конкретних підстав не виплачувати представнику Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича грошових коштів у сумі 804537,34 грн. банк у листі не зазначив.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 804537,34 грн., а також нараховані 3% річних у розмірі 9456,07 грн та інфляційні втрати у розмірі 6422,57 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач повідомив, що позивач особисто не звертався до банку про повернення суми 804537,34 грн. З такою вимогою звернувся представник позивач за довіреністю, за якою позивач уповноважив Чабанова Андрія Олександровича представляти його інтереси «[…], в усіх банках України, зокрема в АТ «СЕНС БАНК» (), але не обмежуючись ним, […]». Як вказує відповідач, ніяких інших повноважень в частині представництва інтересів позивача в АТ «Сенс Банк» стосовно залишку грошових коштів у розмірі 804537,34 грн на поточному рахунку НОМЕР_1 , як то: «закрити поточний рахунок НОМЕР_1 , розпоряджатися поточним рахунком НОМЕР_1 і підписувати документи необхідні для такого розпорядження, одержувати/знімати/перераховувати з поточного рахунку НОМЕР_1 у готівковій та/або безготівковій формі грошові кошти у розмірі суми залишку 804537,34 грн.» вказана довіреність не містить. Жодного згадування про те, що залишок грошових коштів у розмірі 804537,34 грн., є власністю ФОП Кравченка Ю.Ю., на чиє ім`я відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 , і що довірена особа уповноважена на отримання цих коштів, у вказаній довіреності щодо представництва в АТ «Сенс Банк» також нічого не зазначено.

Крім того, відповідач повідомив, що постановою Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 року за №18 заборонено видачу в Україні готівкових коштів у гривнях з рахунку клієнта в національній валюті в обсязі, що перевищує 100000 гривень у день (без урахування комісії банку).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно із ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

У ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними. Згода обтяжувача може бути виражена у загальній формі та/або містити умови, за яких така згода вважається наданою. Така згода може бути включена до умов договору, яким встановлюється обтяження майнових прав на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1075 Цивільного кодексу України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: 1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; 2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; 3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 4) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як встановив суд, 21.01.2025 на поточний рахунок Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Сенс Банк», надійшли грошові кошти від АТ «ПУМБ» в розмірі 804537,34 грн. з призначенням платежу: «переказ залишку коштів у зв`язку з відмовою від підтримання ділових відносин на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що підтверджується банківською випискою АТ «ПУМБ» від 22.01.2025.

Після надходження вказаних коштів відповідач надіслав позивачеві лист-повідомлення про прийняття рішення про відмову у підтриманні ділових відносин на підставі абз.3 ч.1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та зазначив, що у зв`язку з наведеним рахунки позивача, відкриті в АТ «Сенс Банк», будуть закриті.

Також банк у вказаному листі повідомив, що у випадку наявності залишків коштів на рахунках слід звернутися до банку з метою проведення завершальних операцій.

19.06.2025 представник позивача - Чабанов А.О. на підставі нотаріально посвідченої довіреності письмово звернувся до відповідача та просив повернути кошти у розмірі 804537,34 грн. шляхом видачі їх готівкою у відділені «Київське № 1» за адресою: м. Київ, вул. Р. Окіпної, 4А, письмово повідомити про прийняте рішення стосовно цього звернення, а також дату та час видачі коштів.

До вказаного листа було додані, зокрема, копії нотаріально посвідченої довіреності НСХ960887 від 18.06.2025, якою Кравченко Ю.Ю. уповноважив Чабанова А.О. вчиняти дії, та копія паспорту Чабанова А.О.

Суд встановив, що у довіреності від 18.06.2025, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Н.В., зареєстрованою в реєстрі за №439, вказано, що позивач уповноважує Чабанова А.О. представляти інтереси позивача та вести від його імені справи у всіх державних установах, кооперативних, громадських та приватних органах і організаціях, незалежно від підпорядкування та форм власності, перед юридичними та фізичними особами, в тому числі в центрах надання адміністративних послуг, в державних адміністраціях, органах місцевого самоврядування, в усіх банках України, зокрема в AT «СЕНС БАНК» (), але не обмежуючись ним, в податкових органах, в житлово-експлуатаційних організаціях, органах нотаріату, в управляючих компаніях, комунальних органах, інших компетентних органах, у органах реєстрації актів цивільного стану, правоохоронних органах, з усіх без винятку питань, пов`язаних з відкриттям на моє ім`я банківських рахунків, пов`язаних із закриттям відкритих на моє ім`я банківських рахунків, з правом розпорядження відкритими на моє ім`я банківськими рахунками, в тому числі поточними рахунками, з правом здійснення грошових операцій та з правом розпорядчого підпису за ними.

Для чого Чабанову А.О. надано право подавати від імені позивача заяви, в тому числі заяви про відкриття рахунків, укладати та підписувати від мого імені договори з відкриття та обслуговування банківських рахунків, одержувати, в тому числі і через каси банків, будь-які грошові суми з моїх рахунків (в готівковому та безготівковому виді) без обмежень їх розміру; отримувати довідки або інші документи про наявність грошових сум, процентів (нарахувань) за ними або рухи зазначених сум, укладати та підписувати від мого імені договори про внесення змін та/або доповнень до укладених договорів, договори про їх дострокове розірвання, у всіх випадках визначаючи будь-які умови на свій розсуд, отримувати будь- які належні мені документи; заповнювати картки із зразками підписів, сплачувати необхідні платежі та здійснювати всі дії, пов`язані з виконанням цього доручення.

Відповідач проти задоволення позову та вказує, що позивач особисто не звертався до банку про повернення суми 804537,34 грн. З такою вимогою звернувся представник позивач за довіреністю, за якою позивач уповноважив Чабанова Андрія Олександровича представляти його інтереси «[…], в усіх банках України, зокрема в АТ «СЕНС БАНК» (), але не обмежуючись ним, […]». Як вказує відповідач, ніяких інших повноважень в частині представництва інтересів позивача в АТ «Сенс Банк» стосовно залишку грошових коштів у розмірі 804537,34 грн на поточному рахунку НОМЕР_1 , як то: «закрити поточний рахунок НОМЕР_1 , розпоряджатися поточним рахунком НОМЕР_1 і підписувати документи необхідні для такого розпорядження, одержувати/знімати/перераховувати з поточного рахунку НОМЕР_1 у готівковій та/або безготівковій формі грошові кошти у розмірі суми залишку 804537,34 грн.» вказана довіреність не містить. Жодного згадування про те, що залишок грошових коштів у розмірі 804537,34 грн., є власністю ФОП Кравченка Ю.Ю., на чиє ім`я відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 , і що довірена особа уповноважена на отримання цих коштів, у вказаній довіреності щодо представництва в АТ «Сенс Банк» також нічого не зазначено.

Суд відхиляє вказані заперечення відповідача, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Суд зазначає, що у довіреності від 18.06.2025, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Н.В., зареєстрованою в реєстрі за №439, чітко та зрозуміло сформульовано, що позивач уповноважує Чабанова А.О. представляти інтереси позивача та вести від його імені справи у всіх банках України, зокрема в AT «СЕНС БАНК» (), для чого Чабанову А.О. надано право одержувати, в тому числі і через каси банків, будь-які грошові суми з рахунків позивача (в готівковому та безготівковому виді) без обмежень їх розміру.

Отже, суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача у вказаній частині.

Водночас, судом встановлено, що пунктом 3 Постанови Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 року за №18, заборонено видачу в Україні готівкових коштів у гривнях з рахунку клієнта в національній валюті в обсязі, що перевищує 100000 гривень у день (без урахування комісії банку), крім зняття готівкових коштів у гривнях: 1) з метою виплати заробітної плати та соціальних виплат; 2) з рахунків підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань), Уряду України; 4) з рахунків державних органів, уповноважених згідно із законодавством України здійснювати оперативно-розшукову, контррозвідувальну, розвідувальну діяльність або досудове розслідування; 5) з рахунків дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав в Україні; 6) з рахунків, розпорядником яких є митний орган, для цілей повернення коштів, прийнятих митним органом на зберігання або вилучених, їх власнику; 7) з рахунків державних установ та/або громадських об`єднань фізкультурно-спортивної спрямованості, які забезпечують виконання Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих, спортивних заходів та спортивних змагань України на відповідний рік, на здійснення витрат або компенсаційних виплат на відрядження національних збірних команд України для участі в офіційних міжнародних змаганнях та навчально-тренувальних зборах з підготовки до таких міжнародних змагань, що проводяться за кордоном; 8) з рахунків небанківських фінансових установ, що здійснюють діяльність з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі на підставі ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій, з метою підкріплення готівковою гривнею власних кас та/або кас відокремлених підрозділів, пунктів обміну іноземної валюти готівкою в гривнях у сумі, що не перевищує суми в гривнях, яка була раніше зарахована банком на такий рахунок: від здійснення валютно-обмінних операцій шляхом інкасації залишків готівки або самостійного внесення небанківською фінансовою установою залишків готівки на рахунок через операційну касу банку (філії, відділення), у якому відкритий цей рахунок; отримана внаслідок продажу безготівкової іноземної валюти з рахунку небанківської фінансової установи в іноземній валюті, що була зарахована на такий рахунок від здійснення валютно-обмінних операцій або отримана як відшкодування за прийняті на інкасо банкноти іноземної валюти.

Отже, суд вважає обгрунтованими заперечення банку у вказаній частині та вважає, що відповідач повинен був повертати позивачу (його представнику) грошові кошти, що не перевищують суму 100000,00 грн на день.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Банком не надано суду будь-яких доказів, а також не зазначено у відзиві на позовну заяву, що ним встановлені інші строки повернення коштів, відмінні від визначених у ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України.

Доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 804537,34 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Акціонерного товариства «Сенс Банк» у сумі 804537,34 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» суми основного боргу у розмірі 804537,34 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того позивач нарахував та заявляє до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9456,07 грн (за період з 27.06.2025 о 16.11.2025) та інфляційні втрати у розмірі 6422,57 грн (за період з липня 2025 року по жовтень 2025 року).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивач не врахував обмеження повернення готівки (100000,00 грн на добу), які встановлені постановою Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 року за №18.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обгрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 9455,70 грн, з огляду на що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3% річних у розмірі 9456,07 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 9455,70 грн.

Розрахунок інфляційних втрат, наведений позивачем, є обгрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» інфляційних втрат у розмірі 6422,57 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач заявив про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 369187,19 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 Господарського процесуального кодексу України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі №916/101/23 зазначила, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Також частини четверта-шоста, сьома, дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

12.06.2025 між Адвокатським об`єднанням «Грандліга» (адвокатське об`єднання) та Фізичною особою-підприємцем Кравченком Юрієм Юрійовичем (клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги №106, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу зазначену в п. 2.1. Договору в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором за дорученням/замовленням/зверненням клієнта, а клієнт зобов`язується прийняти надану допомогу та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору за правову допомогу адвокатського об`єднання клієнт сплачує гонорар, розмір та вид (фіксований або погодинний) якого завчасно узгоджується Сторонами після одержання від клієнта доручення/замовлення/звернення про необхідність надання конкретизованої правової допомоги та вказується у відповідному рахунку або замовленні.

Сторони склали та підписали Замовлення №1 від 18.06.2025, де погодили:

- вид правової допомоги - правова допомога щодо повернення (стягнення) коштів (804537,34 грн.) з AT «Сенс Банк», які були перераховані 21.01.2025 року АТ «ПУМБ» за реквізитами: AT "СЕНС БАНК", НОМЕР_1 , ФОП Кравченко Юрій Юрійович, НОМЕР_2 ,

- вид гонорару - фіксований,

- розмір гонорару - гонорар успіху у розмірі 15% від фактично стягнутої суми у випадку повернення (стягнення) коштів виключно на етапі досудового врегулювання, або гонорар успіху у розмірі 45% від фактично стягнутої суми у випадку повернення (стягнення) коштів на етапі досудового врегулювання та судового стягнення з примусовим виконанням (або без примусового виконання).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Таким чином, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West., заява №19336/04, §268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Отже, за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За висновком суду, враховуючи складність даної справи, предмет та підстави позову у даній справі, а також беручи до уваги подані відповідачем заперечення, заявлена позивачем до стягнення з відповідачів сума витрат на правову допомогу адвоката не є обґрунтованою, пропорційною до предмета спору, а визначений позивачем розмір адвокатських витрат не є неминучим та розумним, що є підставою не покладати у повному обсязі понесені позивачем витрати на правову допомогу адвоката на відповідачів.

Водночас, судом враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на подані відповідачем заперечення та часткове задоволення позову, суд дійшов висновку стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код: 23494714) на користь Фізичної особи-підприємця Кравченка Юрія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) суму основного боргу у розмірі 804537 (вісімсот чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 34 коп., 3% річних у розмірі 9455 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 70 коп., інфляційні втрати у розмірі 6422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) грн 57 коп., судовий збір у розмірі 9844 (дев`ять тисяч вісімсот сорок чотири) грн 99 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12.02.2026.

Суддя О.М. Спичак