ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
09 лютого 2026 року Справа № 903/1026/25
Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет, м. Київ
до відповідача: Комунального підприємства Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства, смт. Мар`янівка, Луцький р-н, Волинська обл.
про стягнення 403 860,05 грн,
Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.01.2026 у справі № 903/1026/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства (45744, Волинська обл, Луцький р-н, смт. Мар`янівка, вул. Незалежності, буд.17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 4; ) 299 398,95 грн основного боргу, 78 656,60 грн інфляційних втрат, 25 654,35 грн 3% річних та 4844,52 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 408 554,42 грн (чотириста вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири грн 42 коп). Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення у справі №903/1026/25, нараховувати 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 299398,95 грн за період з 04.11.2025 і до моменту виконання рішення суду за формулою: (СОБ х 3 х КДП): КДР: 100, де СОБ - сума основного боргу; 3 - ставка процентів; КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих відсотків з Комунального підприємства Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства (45744, Волинська обл, Луцький р-н, смт. Мар`янівка, вул. Незалежності, буд.17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 4; ). Роз`яснено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати боргу, три відсотки річних нараховуються на залишок заборгованості. Відмовлено у позові в частині стягнення 150,15 грн 3% річних.

У судовому засіданні 28.01.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

29.01.2026 надійшла заява (сформована 28.01.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 60000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Просить проводити розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 29.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет від 28.01.2026 про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Постановлено розгляд заяви здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено Комунальному підприємству Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства строк до 04.02.2026 для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви позивача про стягнення судових витрат.

Ухвала суду від 26.01.2025 надіслана сторонам та доставлена до їх електронного кабінету 29.01.2026, що підтверджується відповідними довідками.

04.02.2026 від відповідача надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в яких останній не погоджується з наведеним розрахунком з огляду на його необґрунтованість, неспівмірність зі складністю справи та недоцільністю окремих процесуальних дій та просить суд зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на 90% від заявленого позивачем до 6000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що позивачем заявлено лише вимоги щодо розподілу судових витрат, заява про ухвалення додаткового рішення вирішується без повідомлення учасників справи із встановленням відповідачу строку для надання відповідних письмових пояснень чи заперечень.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд зазначає наступне.

У главі 8 розділу I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

26.11.2026 представником позивача подано до суду заяву-повідомлення про понесені судові витрати, в якій останній повідомив, що попередній розрахунок витрат на правову допомогу становить 60 000,00 грн. Договір про надання правової допомоги, Додаткова угода та Акт приймання-передачі понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у порядку, визначеному ч.8 ст.129 ГПК України. Просив суд після прийняття рішення по справі розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення, яка буде подана у визначений ГПК України строк.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано суду: договір про надання правової допомоги від 03.01.2024, додаток №18-1 від 03.11.2025 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2024, акт надання послуг №6 від 28.01.2026 на суму 60000 грн, довіреність від 31.10.2025, наказ АО «КОЛТ» від 26.11.2025 про прийняття на посаду адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Судом встановлено, що 03.01.2024 між та Адвокатським об`єднанням «КОЛТ» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБЕТ» (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (Договір).

У відповідності до п.1.1, 1.2 Договору Виконавець зобов`язується надати, а Клієнт прийняти та оплатити замовлені ним юридичні послуги на умовах та в порядку, визначеному Договором. Перелік юридичних послуг, їх обсяг, вартість та строки надання узгоджуються Сторонами за окремими замовленнями Клієнта, які погоджуються Сторонами у Додатках до Договору.

Також 03.11.2025 між сторонами підписано Додаток №18-1 до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2024.

Згідно п. 1 Додатку до Договору сторони домовилися, що Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, надати, а Клієнт - прийняти та оплатити правову допомогу, надану Виконавцем, пов`язану із представництвом інтересів Клієнта щодо стягнення заборгованості з Комунального підприємства Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства або його правонаступника (, надалі Боржник) та/або з Боржника за Договором № 01 від 29 грудня 2021 року та штрафних санкцій, інфляційних втрат і 3% річних, які будуть нараховані на основну суму боргу Договором № 01 від 29 грудня 2021 року, а також судових витрат. Попередня сума заборгованості становить 299 398,95 гривень. Остаточна сума заборгованості буде визначена рішенням суду та/або виконавчим документом.

Пунктами 2.1, 2.2 Додатку до Договору встановлено, що на виконання п. 1 цієї Додаткової угоди Виконавець зобов`язаний підготувати позовну заяву, подати до суду цей процесуальний документ, готувати інші необхідні процесуальні документи щодо захисту прав та інтересів Клієнта та представляти інтереси Клієнта в суді першої інстанції. Вартість правової допомоги, передбаченої п. 2.1 цієї Додаткової угоди становить 60 000,00 грн. Ці послуги Виконавця оплачуються Клієнтом шляхом переказу грошових коштів на рахунок Виконавця упродовж 30 (тридцяти) днів після ухвалення рішення судом першої інстанції на користь Клієнта.

Договір та Додаток до Договору підписані обома сторонами.

28.01.2026 між сторонами було укладено акт наданих послуг № 6, відповідно до якого на підставі Договору про надання правової допомоги від 03.01.2024 та Додатку №18-1 від 03.11.2025 Виконавцем були надані такі послуги: виконання умов Договору про надання правової допомоги від 03.01.2024 та Додатку №18-1 від 03.11.2025, правова допомога, пов`язана з представництвом інтересів Клієнта щодо стягнення заборгованості з КП Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства або його правонаступника (, надалі Боржник) та/або з Боржника за Договором №01 від 29.12.2021 та штрафних санкцій, інфляційних втрат і 3% річних, які будуть нараховані на основну суму боргу Договором № 01 від 29 грудня 2021 року, а також судових витрат. Представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції, підготовка позовної заяви, подання до суду цього процесуального документа, підготовка інших необхідних процесуальних документів щодо захисту прав та інтересів Клієнта. Вартість правової допомоги 60000 грн.

Також в акті вказано, що Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг не має.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у договорі таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 16.02.2023 у справі № 911/1779/21, від 16.01.2025 у справі № 921/112/24.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлену правову позицію, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Суд також зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126, 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про те, що виконаний перелік наданих послуг відповідає положенням Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність щодо видів адвокатської діяльності, змісту договору про надання правової допомоги та матеріалам даної справи, якими підтверджується факт надання правничої допомоги позивачу Адвокатським обєднанням «КОЛТ», а саме адвокатом Добросько Л.В. під час розгляду справи №903/1026/25.

За загальним правилом розподілу судових витрат, що визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову підставними є витрати ТОВ «Дебет» на професійну правничу допомогу в сумі 59 977,69 грн, що є пропорційним розміру задоволеним вимог позивача.

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 ГПК України не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті (пункт 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2022 № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22)).

У запереченні щодо заяви про ухвалення додаткового рішення відповідач не погоджується з наведеним розрахунком витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із його необґрунтованістю, неспівмірністю зі складністю справи та недоцільністю окремих

процесуальних дій та зазначає, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованим. Вказує, що позовна заява ТОВ «Дебет» є невеликою за обсягом, нормативно-правове обґрунтування позову є нескладним, судова практика щодо підстав позову є сталою, кількість доказів у справі є невеликою. Позивачем не доведено дійсність понесення відповідних витрат, оскільки не можливо встановити час, витрачений на підготовку процесуальних документів; доказами по справі не підтверджено кількості часу, яка була витрачена адвокатом на відповідні дії. Крім того, відповідач відзив на позов не подавав, участі у судових засіданнях не брав. Водночас судові засідання проводились в режимі відеоконференції, що виключає додаткові витрати адвоката на прибуття до суду для

участі в судовому засіданні. Також, при належному виконанні представником позивача процесуальних обов`язків, а саме подання належного примірника позовної заяви з доказами надіслання його відповідачу кількість судових засідань була б меншою. Розгляд даної справи не спричинив суспільного резонансу. Позивачем не було надано доказів, що задоволення позову для нього має критичне значення, а також що результат розгляду справи вплине на його репутацію.

Відповідач просить суд зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на 90% від заявленого позивачем до 6000 гривень.

Договором про надання правової допомоги та Додатком, укладеним між Адвокатським об`єднанням «КОЛТ» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБЕТ» (Клієнт) встановлена вартість правничої допомоги у розмірі 60000 грн, тобто фіксована вартість.

Згідно акту надання послуг №6 від 28.01.2026 Виконавцем були надані послуги: представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції, підготовка позовної заяви, подання до суду цього процесуального документа, підготовка інших необхідних процесуальних документів щодо захисту прав та інтересів Клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача складені та подані до суду позовна заява від 03.11.2025, заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, повідомлення про понесені судові витрати, заява на виконання ухвали суду від 10.11.2025 про усунення недоліків при поданні позовної заяви. При цьому представник позивача приймав участь у всіх судових засіданнях (03.12.2025, 16.12.2025, 08.01.2026, 28.01.2026) у режимі відеоконференції.

Суд зазначає, що підготовче судове засідання 03.12.2025 було відкладено, зокрема, у зв`язку із невиконанням представником позивача вимог ухвали суду щодо подання належного примірника позову. При цьому, у випадку подання представником позивача належного тексту позовної заяви, не було б необхідності у надісланні суду заяви позивача на виконання ухвали від 10.11.2025 з витребуваним судом належним примірником позовної заяви та доказами надіслання її відповідачу.

Водночас, ухвалами суду явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

При цьому судом враховується, що вказані заявником в акті наданих послуг такі окремі види послуг як підготовка позовної заяви та подання до суду цього процесуального документа, охоплюються такою послугою як підготовка та подання до Господарського суду Волинської області позовної заяви, а тому помилково виокремлені товариством як окремі види послуг.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду №922/1964/21 від 16.11.2022.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

У зв`язку із наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом враховується, що господарський спір у даній справі є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору постачання елетричної енергії. Відповідач не заперечував проти позову, відзиву на позовну заяву та інших заяв по суті справи не подавав.

Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно, великої кількості законів і підзаконних нормативно - правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини також не передбачають.

Відтак, суд вважає, що розмір відшкодування судових витрат у даному випадку є непропорційним до предмета спору та ціни позову (403 860,05 грн).

Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно з яким стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, обставини даної справи, її незначну складність, предмет та підстави позову, об`єм фактично наданих послуг, виходячи із принципу розумності судових витрат, беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, на думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є завищеним, не є пропорційним розміру позовних вимог, не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. Як наслідок, суд дійшов висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим відшкодуванню позивачу підлягає третина від заявленого розміру витрат на правничу допомогу (від 59977,69 грн), які підлягають розподілу .

Таким чином, заява ТОВ «Дебет» про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути 19 992,56 грн витрат на професійну правничу допомогу. Натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.

Крім цього, посилаючись на невідповідність заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності, а також необхідність її зменшення до 6000 грн, відповідач не наводить жодного обґрунтування цієї суми витрат на правничу допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини справі у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 123, 127, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Мар`янівське виробниче управління житлово-комунального господарства (45744, Волинська обл, Луцький р-н, смт. Мар`янівка, вул. Незалежності, буд.17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дебет (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 4; ) 19 992,56 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено 09.02.2026.

Суддя Бідюк С. В.