ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"09" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4210/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
Розглянувши заяву Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі від 26.12.2025р. вх. № ГСОО 2-2041/25 по справі №916/4210/25
Про визнанні протиправними дій
Від позивача: Турчин І.А., самопредставництво
Від відповідачів: Дзиговська С.М., представник Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі за довіреністю
Встановив: Державне підприємство Адміністрація морських портів України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі, Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, у якій просило суд:
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025р. прийнято позовну заяву Державного підприємства Адміністрація морських портів України до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4210/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "17" листопада 2025 р. о 10:20. Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 17.11.2025р. о 10:20.
17.11.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.12.2025р. о 10:00, із викликом учасників справи в судове засідання.
27.11.2025р. до суду представником Державне підприємство Адміністрація морських портів України надано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд:
17.12.2025р. до суду представником Державного підприємство Адміністрація морських портів України надано заяву про закриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2026р. заяву Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі призначено до розгляду у судовому засіданні на "02" лютого 2026 р. о 11:15, із повідомленням учасників справи про судове засідання (явка учасників справи у судове засідання є не обов`язковою).
28.01.2026р. до суду позивачем надано заперечення.
02.02.2026р. судом було оголошено перерву по розгляду заяви до 09.02.2026р. о 12:45, із викликом учасників справи в судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2026р. повідомлено Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про судове засідання, яке відбудеться "09" лютого 2026 р. о 12:45.
05.02.2026р. до суду представником позивача надано клопотання про витребування доказів, яке відповідно до ст. 118 ГПК України було у судовому засіданні 09.02.2026р. залишено без розгляду.
У судовому засіданні 09.02.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини додаткової ухвали та повідомлено, що повна додаткова ухвала буде складена 09.02.2026р.
Розглянувши заяву Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі від 26.12.2025р. вх. № ГСОО 2-2041/25 про ухвалення додаткового рішення по справі №916/4210/25, суд дійшов таких висновків.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ч.5 ст.130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат: стаття 129 ГПК України (розподіл судових витрат) та стаття 130 ГПК України (розподіл судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) дає підстави для висновку, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України. Отже, для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, заявнику необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи, та в чому вони виражені.
Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому закриттям провадження у справі або залишенням його без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу (постанова ВП ВС від 18.12.2019 по справі №640/1029/18-ц (№ в ЄДРСР 87857845), ухвали ВП ВС від 07.04.2020 по справі №906/961/17 (№ в ЄДРСР 88739875), від 08.07.2020 по справі №810/3711/18 (№ в ЄДРСР 90458905)).
Тобто стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2024 у справі №903/1079/23, від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21, від 25.04.2023 у справі №924/341/22, від 10.10.2023 у справі №907/636/20).
Разом з тим, поняття необґрунтованість дій позивача не є тотожним таким поняттям як зловживання правом, неправомірність дій або ж встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача (така правова позиція міститься у постанові КГС ВС від 01.12.2022 у справі №922/2017/17 (№ в ЄДРСР 107717358)).
Окрім того, поняття необґрунтовані дії позивача не є тотожним поняттю необґрунтований позов, адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.
Оскільки наведена норма частини п`ятої статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/ необґрунтованості, то такі слід встановлювати суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин. Така позиція узгоджується із висновками наведеними у додатковій постанові КГС ВС від 26.05.2022 у справі № 905/460/21 (№ в ЄДРСР 104516513).
Реалізація позивачем права на звернення до суду із позовом у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним відповідачем. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею, і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові ВП ВС від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 (№ в ЄДРСР 112664881) зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 27.05. 2025 у cправі №910/6612/24 висновує, що ст. 130 ГПК України врегульовує спосіб та порядок розподілу судових витрат за різних підстав закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду з урахуванням особливостей зазначених процесуальних дій.
Приписи ч.5 ст. 130 ГПК України є проявом реалізації правила відшкодування судових витрат у випадку, коли судове вирішення спору по суті не відбулося і відсутня сторона, на користь якої ухвалене судове рішення.
Системний аналіз цієї статті Кодексу свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі (звернення у порядку господарського судочинства з позовом, що не підлягає розгляду у такому порядку, подання позову за відсутності його предмета, наявність судового рішення між тими ж сторонами з того ж предмета спору, розгляд аналогічного спору іншим судом тощо).
Водночас, Верховний Суд не заперечує того, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України, і саме лише звернення до суду з позовом не свідчить про необґрунтованість його дій. Однак Верховний Суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).
За змістом статті 7 ГПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Як з`ясовано судом, саме такі обставини спонукали Державне підприємство Адміністрація морських портів України звернутись до суду із захистом свого порушеного права.
Суд вважає за необхідне зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовані спірні питання.
Як з`ясовано судом, саме такі обставини як скасування заявки на відключення об`єкту Державного підприємства Адміністрація морських портів України на електронній платформі ДАТАХАБ ДПЗД УКРІНТЕРЕНЕРГО та скасування заявки Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на припинення електропостачання, яка була попередньо акцептована Акціонерним товариством ДТЕК Одеські електромережі стали підставою для подання до суду позивачем клопотання про закриття провадження.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відсутні підстави для застосування ч.5 ст.130 ГПК України та покладення на відповідача права заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки судом не встановлено необґрунтованих дій з боку Державного підприємства Адміністрація морських портів України та закриття провадження у даній справі за відсутністю самого спору між сторонами, відбулось після з`ясування таких обставин як скасування заявки на відключення об`єкту на електронній платформі та скасування заявки на припинення електропостачання, які було здійснено після подання відповідного позову до суду.
Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заяви Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі від 26.12.2025р. вх. № ГСОО 2-2041/25 по справі №916/4210/25.
Керуючись ст.ст. 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.У задоволенні заяви Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі від 26.12.2025р. вх. № ГСОО 2-2041/25 по справі №916/4210/25 відмовити в повному обсязі.
Повну додаткову ухвалу складено 09 лютого 2026р.
Додаткова ухвала набрала законної сили 09.02.2026р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.
Суддя Т.Г. Д`яченко