РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2026Справа № 910/12475/25
За позовом Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України»

до Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «БУЛГАРИ»

про стягнення 419 195, 94 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «БУЛГАРИ» (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна №14/12 від 18.12.2018 у розмірі 229 804, 22 грн та за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019 у розмірі 189 391,72 грн, що разом складає 419 195, 94 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 509, 525, 526, 615, 759 Цивільного кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором оренди нерухомого майна №14/12 від 18.12.2018 та за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019, у частині повної та своєчасної оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику, з підстав зазначених в ухвалі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/12475/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 23-А.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 07.10.2025 був повернутий до суду з відміткою: «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами в справі № 910/12475/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім цього, суд зазначає, що згідно ст. 6 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», чого останнім зроблено не було.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 між позивачем (надалі орендодавець) та відповідачем (надалі орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №14/12 (надалі договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення площею 155,6 кв.м, розмішені за адресою: місто Київ, вулиця Тимошенка Маршала, 19, в підвалі та на першому поверсі будинку, що перебуває на балансі орендодавця, вартість якого визначена відповідно до висновку про вартість майна від 31.10.2018 і становить 1 858 000, 00 грн без ПДВ (надалі майно).

Згідно з п. 1.2. договору оренди, майно передається в оренду з метою розміщення інтернет-кафе.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна (п. 2.1. договору оренди).

Відповідно до п. 3.1.-3.2. договору оренди, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку за жовтень 2018 року 15 483, 33 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеним законодавством.

Згідно з п. 3.3. договору оренди, розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.4. договору оренди визначено, що у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методисткою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Орендна плата перераховується орендодавцю не пізніше 15 числа поточного місяця (п. 3.6. договору оренди).

Відповідно до п. 5.3. договору оренди, орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату орендодавцю (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується призначення платежу за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди) та інші платежі.

Згідно з п. 10.1. договору оренди, він укладений строком на 1 рік з 01.10.2018 до 30.09.2019 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом 1 місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору (п. 10.4. договору оренди).

Пунктом 10.11. договору оренди визначено, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов`язок щодо складання повернення майна покладається на орендаря.

10.12.2018 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Тимошенка Маршала, 19, загальною площею 155, 6 кв.м, для розміщення інтернет-кафе.

Додатковою угодою №1 до договору оренди від 09.12.2019 сторони продовжили термін дії договору оренди на 1 рік до 30.09.2020.

Додатковою угодою №2 до договору оренди від 29.09.2020 сторони продовжили термін дії договору оренди на 1 рік до 30.09.2021.

Додатковою угодою №4 до договору оренди від 29.09.2022 сторони продовжили термін дії договору оренди на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Строк дії договору оренди вважати продовженим з 29.09.2022.

07.02.2023 між сторонами укладено угоду №1 про реструктуризацію заборгованості за оренду нежитлових приміщень площею 155,6 кв.м, розміщених на першому цокольному поверсі будинку, за адресою: місто Київ, вулиця Тимошенка Маршала, 19 до договору оренди (надалі угода №1), відповідно до п.1 якої, орендар визнає та підтверджує заборгованість перед ДП «Управління житловими будинками» за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2018 №14/12 станом на 01.02.2023 загальною сумою 75 383, 47 грн, з урахуванням ПДВ.

Згідно з п.2 угоди №1 орендар зобов`язується сплатити суму заборгованості визначену у п.1 угоди у період з лютого 2023 року по липень 2023 року, щомісячними платежами не менше ніж визначено додатком №1 до даної угоди до 20 числа кожного місяця.

Пунктом 3 угоди №1 визначено, що орендар разом із щомісячними сумами, зазначеними у п.2 даної угоди, зобов`язується у повному обсязі оплачувати поточну вартість оренди нежитлових приміщень площею 155,6 кв.м, розміщених на першому цокольному поверсі будинку, за адресою: місто Київ, вулиця Тимошенка Маршала, 19 згідно з договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2018 №14/12.

Відповідно до п.4 угоди №1 при проведенні оплати заборгованості у п.1 даної угоди, орендар зобов`язується посилатися в рядку «призначення платежу» платіжного документа на № та дату укладання даної угоди. У випадку відсутності у платіжному документі посилання на № та дату укладання даної угоди, отримані ДП «Управління житловими будинками» кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного щомісячного платежу за оренду нежитлових приміщень, а залишок коштів (за наявності) на виконання цієї угоди.

Дана угода є невід`ємною частиною договору №14/12 від 18.12.2018 (п.7 угоди №1).

16.08.2023 між сторонами підписано акт звіряння, відповідно до якого, станом на 31.07.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди №14/12 від 18.12.2018 складає 21 703, 55 грн.

Доказів повернення нежитлових приміщень відповідачем позивачу матеріали справи не містять.

Крім цього, 09.12.2019 між позивачем (надалі виконавець) та відповідачем (надалі споживач) укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 (надалі договір про надання послуг), відповідно до п. 1.1. якого, його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг з управління багатоквартирним будинком (надалі послуги) у житловому будинку №19 по вулиці Тимошенка Маршала у місті Києві, де знаходиться орендоване споживачем приміщення, загальною площею 155,6 м2, що використовується ним на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2018 №14/12, а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленою вартістю у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.2. та п. 1.3. договору про надання послуг, виконавець надає послуги з управління багатоквартирним будинком у відповідності до встановленої економічної вартості. Даний договір врегульовує відшкодування вартості експлуатаційних витрат на здійснення комплексу заходів з утримання будинку і прибудинкової території.

Пунктом 1.4. договору про надання послуг визначено, що до послуг з управління багатоквартирним будинком, які можуть надаватися споживачу відносяться:

- прибирання прибудинкової території;

- прибирання сходових кліток;

- прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі;

- технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації;

- дератизація;

- дезінсекція;

- обслуговування димовентиляційних каналів;

- технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності;

- поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків);

- прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами;

- освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води.

Надання споживачу комунальних послуг (електроенергія, водопостачання, водовідведення) здійснюється за діючими розцінками і тарифами на підставі виставлених рахунків згідно фактичного щомісячного споживання (п. 1.6. договору про надання послуг).

Відповідно до п. 2.1. договору про надання послуг, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 1 408, 18 грн, в тому числі ПДВ 234, 70 грн.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. При цьому послуги оплачуються не пізніше ніж до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим в безготівковій формі, на розрахунковий рахунок виконавця (п. 2.2. договору про надання послуг).

Згідно з пп. 3.2.1. п. 3.2. договору про надання послуг, споживач зобов`язується сплачувати послуги в установленому цим договором строк.

Відповідно до п. 7.1. договору про надання послуг, він укладений на 1 рік. При цьому, сторонами встановлено, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання з 01.12.2019. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, договір вважається щороку продовженим.

Додатковою угодою від 01.07.2022 до договору про надання послуг сторони дійшли згоди доповнити п. 1.6. договору абзацом наступного змісту:

«Споживач сплачує щомісячну винагороду виконавцю у розмірі 7 161, 00 грн, в т.ч. 1 193, 44 грн за роботу по розрахунку фактично використаної електричної енергії та виставлення рахунків.

У разі зменшення або збільшення обсягів споживання електричної енергії споживачем та/або в разі суттєвої зміни виконавцем (постачальником) таких послуг ціни на електричну енергію, розмір щомісячної винагороди може бути змінено».

07.02.2023 між сторонами укладено угоду №2 про реструктуризацію заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у житловому будинку №19 по вулиці Тимошенка Маршала у місті Києві, де знаходиться орендоване споживачем приміщення, загальною площею 155,6 кв.м та відшкодування вартості електроенергії до договору про надання послуг (надалі угода №2), відповідно до п.1 якої, споживач визнає та підтверджує заборгованість перед ДП «Управління житловими будинками» за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019 станом на 01.02.2023 загальною сумою 105 423, 05 грн, з урахуванням ПДВ.

Згідно з п.2 угоди №2 споживач зобов`язується сплатити суму заборгованості визначену у п.1 угоди у період з лютого 2023 року по липень 2023 року, щомісячними платежами не менше ніж визначено додатком №1 до даної угоди до 20 числа кожного місяця.

Пунктом 3 угоди №2 визначено, що споживач разом із щомісячними сумами, зазначеними у п.2 даної угоди, зобов`язується у повному обсязі оплачувати поточну вартість послуг з управління багатоквартирним будинком та компенсації комунальних послуг згідно з договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019.

Відповідно до п.4 угоди №1 при проведенні оплати заборгованості у п.1 даної угоди, споживач зобов`язується посилатися в рядку «призначення платежу» платіжного документа на № та дату укладання даної угоди. У випадку відсутності у платіжному документі посилання на № та дату укладання даної угоди, отримані ДП «Управління житловими будинками» кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного щомісячного платежу за послуги з управління багатоквартирним будинком та компенсацію комунальних послуг, а залишок коштів (за наявності) на виконання цієї угоди.

Дана угода є невід`ємною частиною договору №14/12-2 від 09.12.2018 (п.7 угоди №1).

Додатковою угодою від 01.06.2023 до договору про надання послуг сторони дійшли згоди викласти п.2.1. договору в наступній редакції:

«Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладання цього договору, становить 1 738, 05 грн, в т.ч. ПДВ 289, 68 грн».

16.08.2023 між сторонами підписано акт звіряння, відповідно до якого, станом на 31.07.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання послуг №14/12-2 від 09.12.2019 складає 142 720, 01 грн.

Як зазначає позивач, відповідач заборгованість за актами звіряння від 16.08.2023 на суму 21 703, 55 грн (за договором оренди №14/12 від 18.12.2018) та на суму 142 720, 01 грн (за договором про надання послуг №14/12-2 від 09.12.2018) не сплатив.

Крім цього, за оренду нежитлових приміщень за період з вересня 2023 року по березень 2025 року за договором оренди №14/12 від 18.12.2018 відповідачу нараховано 349 987, 62 грн орендної плати.

У свою чергу, за період з серпня 2023 року по травень 2024 року відповідачем сплачено 141 886, 95 грн орендної плати, що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 36-42).

За період з вересня 2023 року по березень 2025 року несплаченою залишилась орендна плата за договором оренди №14/12 від 18.12.2018 в розмірі 208 100, 67 грн (349 987, 62 грн (нараховано позивачем) - 141 886, 95 грн (сплачено відповідачем).

Також за послуги з управління багатоквартирним будинком та компенсацію комунальних послуг за період з вересня 2023 року по березень 2025 року за договором про надання послуг №14/12-2 від 09.12.2018 відповідачу нараховано 75 871, 70 грн.

За період з серпня 2023 року по травень 2024 року відповідачем сплачено 29 199, 99 грн грошових коштів за наданні послуги та компенсацію комунальних послуг, що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 36-42).

Отже, несплаченими залишились послуги та компенсація комунальних послуг за договором про надання послуг №14/12-2 від 09.12.2018 за період з вересня 2023 року по березень 2025 року в розмірі 46 671, 71 грн (75 871, 70 грн (нараховано позивачем) - 29 199, 99 грн (сплачено відповідачем).

Як зазначає позивач, станом на момент звернення до суду з даним позовом, заборгованість відповідача за договором оренди №14/12 від 18.12.2018 складає 229 804, 22 грн: 21 703, 55 грн згідно з актом звіряння від 16.08.2023 та 208 100, 67 грн за оренду нежитлових приміщень за період з вересня 2024 року по березень 2025 року та за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019 складає 189 391, 72 грн: 142 720, 01 грн згідно з актом звіряння від 16.08.2023 та 46 671, 71 грн за надані послуги та компенсацію комунальних послуг за період з вересня 2024 року по березень 2025 року, а всього загальна сума заборгованості за двома договорами складає 419 195, 94 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що в спірний період (вересень 2023 року березень 2025 року) відповідач користувався орендованими нежитловими приміщеннями площею 155,6 кв.м, розмішеними за адресою: місто Київ, вулиця Тимошенка Маршала, 19, в підвалі та на першому поверсі будинку.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки в суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача з приводу факту та обсягів наданих послуг, а відповідачем дані обставини не спростовано та враховуючи що доказів повернення нежитлових приміщень відповідачем позивачу матеріали справи не містять, суд вважає, що позивачем доведено надання відповідачу послуг у період з вересня 2023 року по березень 2025 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.1.-3.2. договору оренди, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку за жовтень 2018 року 15 483, 33 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеним законодавством.

Згідно з п. 3.3. договору оренди, розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.4. договору оренди визначено, що у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методисткою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Відповідно до п. 2.1. договору про надання послуг (в редакції додаткової угоди від 01.06.2023), розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 1 738, 05 грн, в т.ч. ПДВ 289, 68 грн.

Додатковою угодою від 01.07.2022 до договору про надання послуг сторони дійшли згоди доповнити п. 1.6. договору абзацом наступного змісту: «Споживач сплачує щомісячну винагороду виконавцю у розмірі 7 161, 00 грн, в т.ч. 1 193, 44 грн за роботу по розрахунку фактично використаної електричної енергії та виставлення рахунків. У разі зменшення або збільшення обсягів споживання електричної енергії споживачем та/або в разі суттєвої зміни виконавцем (постачальником) таких послуг ціни на електричну енергію, розмір щомісячної винагороди може бути змінено».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата перераховується орендодавцю не пізніше 15 числа поточного місяця (п. 3.6. договору оренди).

Отже, сторонами у п. 3.1.-3.6. договору оренди погоджено розмір орендної плати та термін виконання відповідачем свого зобов`язання із оплат, а саме не пізніше 15 числа поточного місяця.

Також відповідно до п. 2.2. договору про надання послуг, розрахунковим періодом є календарний місяць. При цьому послуги оплачуються не пізніше ніж до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим в безготівковій формі, на розрахунковий рахунок виконавця.

Сторонами у п. 2.1.-2.2. договору про надання послуг погоджено розмір щомісячної плати за надані послуги, додатковою угодою від 01.07.2022 до договору про надання послуг розмір щомісячної винагороди та термін виконання відповідачем свого грошового зобов`язання із оплат, а саме не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Виходячи із зазначеного, суд дійшов висновку про те, що строк для здійснення орендної плати та сплати послуг і компенсацію витрат за загальний період з вересня 2023 року по березень 2025 року є таким, що настав.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас суд наголошує, що не виставлення/не направлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов?язку оплатити послуги, надані позивачем. Ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунка на оплату не звільняє відповідача від обов?язку сплатити грошові кошти за надані послуги.

За своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18 від 07.02.2018 у справі № 910/49/17, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19.

Поряд з цим, закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17 та від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19.

Суд розцінює підписання угод про реструктуризацію заборгованості від 07.02.2023, складання актів звіряння від 16.08.2023 та часткові оплати відповідача, як визнання ним основного боргу.

Доказів оплати відповідачем заборгованості за договором оренди №14/12 від 18.12.2018 в розмірі 229 804, 22 грн: 21 703, 55 грн згідно з актом звіряння від 16.08.2023 та 208 100, 67 грн за оренду нежитлових приміщень за період з вересня 2024 року по березень 2025 року та за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019 в розмірі 189 391, 72 грн: 142 720, 01 грн згідно з актом звіряння від 16.08.2023 та 46 671, 71 грн за надані послуги та компенсацію комунальних послуг за період з вересня 2024 року по березень 2025 року матеріали справи не містять.

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди №14/12 від 18.12.2018 в розмірі 229 804, 22 грн (21 703, 55 грн (згідно з актом звіряння від 16.08.2023) + 208 100, 67 грн (за оренду нежитлових приміщень за період з вересня 2024 року по березень 2025 року) та за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019 у розмірі 189 391, 72 грн (142 720, 01 грн (згідно з актом звіряння від 16.08.2023) + 46 671, 71 грн (за надані послуги та компенсацію комунальних послуг за період з вересня 2024 року по березень 2025 року), а всього в загальному розмірі за двома договорами 419 195, 94 грн підлягають задоволенню.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 229 804, 22 грн основного боргу за договором оренди нерухомого майна №14/12 від 18.12.2018 та 189 391, 72 грн основного боргу за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №14/12-2 від 09.12.2019.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «БУЛГАРИ» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 23-А, ідентифікаційний код 32825006) на користь Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 4, ідентифікаційний код 40159706) 419 195 (чотириста дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 94 коп. основного боргу та 6 287 (шість тисяч двісті вісімдесят сім) грн 94 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань