номер провадження справи 3/9/26
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.02.2026 Справа №908/121/26

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ДУГЛАС ЛТД» (2883/08-08/26 від 05.02.2026) про передачу справи за підсудністю

за позовом: Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», 137, м. Запоріжжя, 69091; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ДУГЛАС ЛТД» (вул. Заболотного Академіка, будинок 150, приміщення 17, місто Київ, 03680; ідентифікаційний код юридичної особи 22768517)

про стягнення коштів,

без виклику сторін,

УСТАНОВИВ:

15.01.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (скорочене найменування Концерн «МТМ») до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ДУГЛАС ЛТД» (скорочене найменування ТОВ-ФІРМА «ДУГЛАС ЛТД») про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 в розмірі 68 694,28 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2026 справу №908/121/26 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 20.01.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня отримання вказаної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.

30.01.2026 від Концерну «МТМ» надійшла заява про усунення недоліків. До заяви додано докази сплати судового збору в загальному розмірі 4844,80 грн. Судовий збір зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 03.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/121/26 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 3/9/26, постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

05.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача ТОВ-ФІРМА «ДУГЛАС ЛТД» надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Заява обґрунтована тим, що у відповідності до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України справа має розглядатись Господарським судом міста Києва за місцезнаходженням відповідача: 03680, м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 150, прим.17.

Розглянувши клопотання про передачу справи за підсудністю, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст.1 Господарського процесуального кодексу України).

Як убачається з позовної заяви, концерном «МТМ» заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості по оплаті за послуги з постачання теплової енергії, які надавались на об`єкт споживання нежитлове приміщенням по вул. Магістральній, 76 у м. Запоріжжя.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до ст. 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 30 ГПК України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Так, ч. 3 ст. 30 ГПК України передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі «Толстой-Милославський» (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення ч. 3 ст. 30 ГПК України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі №902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

При цьому виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі №638/1988/17 від 10.04.2019.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 дійшла висновку, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі №460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Тож виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Спір у даній справі виник з приводу стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, які надавались позивачем за місцем знаходження нерухомого майна за адресою: нежитлове приміщенням по вул. Магістральній, 76 у м. Запоріжжя.

З урахуванням того, що підставою звернення концерну «МТМ» до суду із даною заявою є стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, які надавались позивачем за місцем знаходження нерухомого майна, суд дійшов висновку, що вимоги заявника мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном нежитловим приміщенням, відповідно, і позовна заява має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна, до якого здійснюється постачання теплової енергії.

Отже, відповідач помилково вважає, що справу слід передати за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

З огляду на викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для передачі справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Слід наголосити, що розгляд справи судом, яка йому не підсудна є безумовною підставою для скасування судового рішення, прийнятого за результатами вирішення судового спору, а також може розцінюватись як перевищення повноважень, компетенції, прийняття завідомо неправосудного рішення тощо.

Керуючись статтями 29, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю фірма «ДУГЛАС ЛТД» (вх.№2883/08-08/26 від 05.02.2026) у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києві.

2. Ухвала набирає чинності з моменту її підписання 11.02.2026, та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

3. Направити ухвалу суду учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси в електронній формі із застосуванням ЄСІТС.

Суддя С.І. Педорич