ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

11.02.2026 Справа № 917/57/26

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОЗАХИСТ ПОЛТАВА» (адреса: 36007, м. Полтава, вул. Решетилівська, буд. 37, )

до відповідача: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОІМПОРТ АЗОТ» (адреса 36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Половка, буд. 66А, )

про стягнення 17 203 573, 33 грн заборгованості за договором поставки № 13/03 від 13.03.2024

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду Полтавської області перебуває справа № 917/57/26 за позовною заявою ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОЗАХИСТ ПОЛТАВА» до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОІМПОРТ АЗОТ» про стягнення 17 203 573, 33 грн заборгованості за договором поставки № 13/03 від 13.03.2024.

Приватним підприємством «АГРОЗАХИСТ ПОЛТАВА» подано до суду через систему «Електронний суд» заяву про забезпечення позову від 09.02.2026 (вх. № 1601). В заяві про забезпечення заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОІМПОРТ АЗОТ» в межах суми основного боргу - 14 934 206,70 грн.

Необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що у спірних правовідносинах наявні очевидні ознаки ухилення відповідача від належного виконання умов Договору поставки. Так, за періоди 18.10.2024, 04.12.2024, з 16.01.2025 по 23.09.2025 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 19 229 582,60 грн. Оплата за поставлений товар здійснювалася відповідачем частково та нерегулярно, у зв`язку з чим сума основної заборгованості становить 14 934 206,70 грн.

Позивач посилається на те, що зазначені ризики додатково підтверджуються поведінкою засновника та керівника Відповідача Порядинського Владислава Петровича, який, окрім відповідача, контролює ще дві юридичні особи: ПП «Агрохімічна компанія» та ТОВ «Агрохімічна компанія», зареєстроване 09.05.2025, тобто нещодавно. Новоутворена юридична особа та відповідач є повністю взаємопов`язаними: мають одного й того самого директора, однаковий основний вид діяльності 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами, та перебувають під контролем однієї фізичної особи Порядинського Владислава Петровича. За таких умов керівник відповідача має реальну та фактичну можливість перерозподіляти активи, у тому числі грошові кошти та господарську діяльність, на користь новоствореної юридичної особи, в обхід відповідача.

З огляду на вищевказані факти, позивач має припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент розгляду позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду, тому просить суд застосувати забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів в межах суми основного боргу 14 934 206,70 грн.

Позивач вказує, на відсутність підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення, враховуючи, що заходи забезпечення позову застосовується лише на суму в розмірі визначену Договором та яка належать позивачу, не має жодних підстав вважати, що арешт грошових коштів призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб: грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Відповідач заперечень на заяву про забезпечення позову не надав.

При розгляді поданої заяви суд враховує таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; (п.1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обрання належного й такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, судом приймається до уваги, що заборгованість відповідача виникла більше ніж за рік, що передує даті зверненню з позовом до господарського суду (за період з 2024 року по вересень 2025 року). За періоди 18.10.2024, 04.12.2024, з 16.01.2025 по 23.09.2025 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 19 229 582,60 грн, проте оплата за отриманий товар здійснювалася відповідачем частково, у зв`язку з чим сума основної заборгованості становить 14 934 206,70 грн.

Керуючись принципами добросовісності та розумності учасника цивільних правовідносин, відповідач мав планувати свою господарську діяльність з врахуванням того, що сума грошових коштів в розмірі вартості отриманого товару мала бути виплачена позивачу.

В зв`язку з цим, суд вважає, що накладення арешту на грошові кошти відповідача на суму 14 934 206,70 грн не може негативно вплинути на можливість відповідача здійснювати господарську діяльність.

За таких обставин суд доходить висновку, що накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах 14 934 206,70 грн є обґрунтованим, адекватним та співмірним, оскільки:

- відповідає предмету спору;

- спрямоване запобіганню виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того що відповідачем після подання позову до суду не вживалися дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів;

- забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із Позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Відповідна правова позиція викладена в п. 24 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року № 905/448/22.

За ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З урахуванням обставин справи, встановлених судом, та враховуючи задоволення заяви про забезпечення позову щодо арешту на грошові кошти відповідача в частині стягнення основного боргу, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які можуть свідчити про реальну можливість заподіяння збитків відповідачу внаслідок застосованих заходів забезпечення позову. Отже, у суду відсутні підстави для застосування заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись статтями 42, 136 - 140, 141, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОІМПОРТ АЗОТ» (, юридична адреса: 36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Половка, буд. 66А) в межах суми 14 934 206,70 грн (чотирнадцять мільйонів дев`ятсот тридцять чотири тисячі двісті шість,70) грн.

3. Ухвалу направити учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 ГПК України.

6. Дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Стягувач: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРОЗАХИСТ ПОЛТАВА» (адреса: 36007, м. Полтава, вул. Решетилівська, буд. 37, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОІМПОРТ АЗОТ» (, юридична адреса: 36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Половка, буд. 66А).

Дата набрання ухвалою законної сили 11.02.2026.

Строк пред`явлення ухвали до виконання до 12.02.2029.

Учасники судового процесу мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову повністю чи частково.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали (ч. 8 ст. 140, ст. 235, 255-256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.І. Пушко