ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги на дії органу ДВС

"03" лютого 2026 р. Cправа № 902/1215/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича № б/н від 08.01.2026 на дії заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука Сергія Ігоровича у справі

за позовом: Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича ( АДРЕСА_1 )

до: Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" (вул. Паркова, буд. 17, с-ще Чечельник, Гайсинський район, Вінницька область, 24800)

про стягнення 240 567,51 грн

за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В.,

представників сторін:

скаржника (стягувача) Корякін Д.В. підприємець (в режимі відеоконференції);

боржника не з`явився.

органу ДВС Калинчук С.І. за довіреністю.

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Господарського суду Вінницької області, в порядку загального позовного провадження, перебувала справа № 902/1215/25 за позовом Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича до Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 192 250,59 грн та трьох процентів річних у розмірі 48 316,92 грн у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем судових рішень Господарського суду Вінницької області.

27.11.2025 Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі № 902/1215/25, яким позов задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" на користь Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича 192 250,59 грн - інфляційних втрат, 48 276,68 грн - трьох відсотків річних та 2 886,33 грн - витрат зі сплати судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

26.12.2025 на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 27.11.2025 у справі № 902/1215/25 видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

08.01.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла скарга № б/н від 08.01.2026 (вх. номер канц. суду 01-39/2/26 від 08.01.2026) Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича, в якій скаржник просить суд:

визнати неправомірними дії заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука Сергія Ігоровича про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 902/1215/25, виданого 26.12.2025 Господарським судом Вінницької області;

скасувати рішення заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука Сергія Ігоровича про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 902/1215/25, виданого 26.12.2025 Господарським судом Вінницької області, що оформлене постановою від 08.01.2026 ВП № 79938032;

зобов`язати заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука Сергія Ігоровича, або іншу посадову особу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право заявника ФОП Корякіна Д.В.), шляхом продовження примусового виконання наказу № 902/1215/25, виданого 26.12.2025 Господарським судом Вінницької області.

Суд призначив судове засідання з розгляду скарги Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича № б/н від 08.01.2026 (вх. номер канц. суду 01-39/2/26 від 08.01.2026) на дії заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Калинчука Сергія Ігоровича у справі № 902/1215/25 на 27.01.2026, про що 09.01.2026 постановив відповідну ухвалу.

21.01.2026 до суду подано пояснення № 908/2.1-28/1 від 19.01.2026 (вх. номер канц. суду 01-34/641/26 від 21.01.2026), підписані заступником начальника Управління - начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Калинчуком Сергієм Івановичем, щодо скарги № б/н від 08.01.2026 (вх. номер канц. суду 01-39/2/26 від 08.01.2026), поданої Фізичною особою - підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем.

На визначену судом дату (27.01.2026) у судове засідання в режимі відеоконференції з`явився скаржник, а заступник начальника Управління - начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчук С.І. брав участь у судовому засіданні безпосередньо в залі суду.

Боржник правом участі у судовому засіданні не скористався. При цьому суд зазначає, що ухвалу від 09.01.2026, яку було направлено боржнику за адресою, що відповідає відомостям про нього, наявним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернуто на адресу суду з відміткою поштового відділення про причину повернення: "адресат відсутній".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, дата невдалої спроби вручити поштовий конверт з ухвалою суду від 09.01.2026 вважається днем вручення боржнику судового рішення.

Згідно із ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Водночас, місцезнаходження боржника суду відоме і на таку адресу направлено ухвалу господарського суду у даній справі.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 наголошує, що відповідно до ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання боржником ухвали суду у даній справі та її повернення до суду з відповідною відміткою поштового відділення є наслідком дій (бездіяльності) самого боржника, зокрема щодо неналежного забезпечення отримання поштової кореспонденції та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто здійснено з його власної волі.

Отже, судом вжито всіх належних та достатніх заходів для повідомлення боржника про дату, час і місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника боржника, оскільки його неявка не перешкоджає такому розгляду.

У судовому засіданні 27.01.2026 суд повідомив, що проголошення скороченої (вступної та резолютивної частини) ухвали відбудеться 03.02.2026 об 11 год 30 хв.

У судовому засіданні 03.02.2026, суд згідно із частиною 6 статті 233 проголосив скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвали у справі № 902/1215/25.

В обґрунтування скарги Фізична особа - підприємець Корякін Дмитро Вадимович зазначає, що постановою заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука С.І. від 07.01.2026 відкрито виконавче провадження № 79938032 з примусового виконання судового рішення.

Разом з тим постановою від 08.01.2026 вчинення виконавчих дій у межах зазначеного провадження було зупинено з підстав включення Єдиного майнового комплексу ДП "Чечельницький спиртовий завод" до переліку об`єктів малої приватизації відповідно до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1.

Однак фактичні дії Фонду державного майна України щодо реалізації процедури приватизації зазначеного об`єкта носять формальний та непослідовний характер, що свідчить про тривалу бездіяльність державного органу та порушення прав скаржника.

Заступник начальника Управління - начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчук С.І. заперечуючи проти скарги, вказує на те, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 79938032 вчинені виключно на виконання імперативних вимог законодавства України. Факт включення Єдиного майнового комплексу ДП "Чечельницький спиртовий завод" до переліку об`єктів малої приватизації є самостійною та достатньою правовою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, що передбачено пунктом 12 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Розглянувши матеріали скарги, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено таке.

Як зазначалося судом вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.11.2025 у справі № 902/1215/25 позов було задоволено частково. Вказаним рішенням стягнуто з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" на користь Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича 192 250,59 грн інфляційних втрат, 48 276,68 грн трьох відсотків річних та 2 886,33 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 26.12.2025 судом видано відповідний наказ.

Таким чином, заборгованість боржника перед позивачем (стягувачем) є встановленою та підтвердженою судовим рішенням, яке набрало законної сили.

02.01.2026 Фізична особа - підприємець Корякін Дмитро Вадимович звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 26.12.2025, а також, зокрема, накласти арешт на грошові кошти боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих в АТ "Райффайзен Банк", АТ "Ощадбанк", АТ "Сенс Банк", та накласти арешт на майно боржника.

Зазначену заяву зареєстровано у відділі примусового виконання рішень 07.01.2026 за вхідним № 110/21-26.

Постановою заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука С.І. від 07.01.2026 відкрито виконавче провадження № 79938032.

Того ж дня державним виконавцем винесено низку постанов, зокрема: про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, а також про приєднання виконавчого провадження № 79938032 до зведеного виконавчого провадження № 73007996.

08.01.2026 заступником начальника Управління - начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчуком С.І., з посиланням на пункт 12 частини першої статті 34 та статтю 35 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Зазначену постанову мотивовано тим, що наказом Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році" до переліку об`єктів малої приватизації включено єдиний майновий комплекс Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" (, адреса: смт Чечельник, вул. Паркова, 17).

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Повноваження виконавця щодо вчинення виконавчих дій наведені у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" через визначення переліку прав і обов`язків виконавця.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (підпункти 1, 3 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Предметом розгляду скарги Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича є оскарження дій заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука Сергія Ігоровича, які полягають у зупиненні вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 902/1215/25, виданого 26.12.2025 Господарським судом Вінницької області.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено у статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із п. 12 частини 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Отже, положеннями статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 21.09.2020 у справі № 910/6271/19, від 20.10.2020 у справі № 910/7300/19, від 10.11.2020 у справі № 910/5812/19.

Тобто, включення підприємства до переліку об`єктів малої приватизації є безумовною підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Наведена норма є імперативною, а тому зобов`язує державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у визначених нею випадках.

Перелік об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").

Наказом Фонду державного майна України № 1 від 04.01.2022 "Про затвердження об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році" затверджено перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році згідно із додатками.

Додатком № 1 до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 затверджено перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації. До вказаного переліку включено Державне підприємство "Чечельницький спиртовий завод".

Наказ опубліковано та знаходиться у вільному доступі на офіційному вебсайті Фонду державного майна України.

Враховуючи дані обставини, 08.01.2026 заступником начальника Управління - начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчуком С.І. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Таким чином, примусове виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 26.12.2025 у справі № 902/1215/25 обмежене законодавчими положеннями п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", яким встановлено обов`язкове зупинення виконавчого провадження через включення боржника до переліку об`єктів приватизації.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що включення Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" до переліку об`єктів великої приватизації є імперативною підставою для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 12 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо доводів скаржника про безпідставну бездіяльність Фонду державного майна України під час здійснення приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод", суд зазначає, що питання організації, строків та порядку приватизації належать до виключної компетенції Фонду державного майна України та не є предметом розгляду у цій справі. Відповідно, оцінка правомірності дій чи бездіяльності Фонду не може здійснюватися господарським судом у межах перевірки законності дій державного виконавця.

Сам по собі факт можливого затягування процедури приватизації не скасовує та не змінює імперативних приписів пункту 12 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", які зобов`язують державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі включення боржника до переліку об`єктів приватизації.

Щодо права на мирне володіння майном та принципу пропорційності втручання, Верховний Суд неодноразово наголошував, що зупинення виконавчих дій у разі приватизації боржника є законним обмеженням, спрямованим на забезпечення суспільного інтересу (постанови від 18.06.2020 у справі № 796/165/18, від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16, від 21.11.2024 у справі № 921/275/19).

У даному випадку стягувач не позбавлений права на виконання судового рішення, а лише тимчасово обмежений у часі до завершення процедури приватизації боржника.

Оцінюючи посилання стягувача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2024 у справі № 335/1961/23, суд зазначає таке.

На відміну від цієї справи, у справі № 335/1961/23 розглядалася скарга на дії Державного виконавця з виконання судового рішення про стягнення на користь фізичної особи заробітної плати та належних сум у зв`язку зі звільненням і Верховний Суд у прийнятті постанови від 26.06.2024 у справі № 335/1961/23 керувався, у тому числі, статтею 43 Конституції України, відповідно до якої: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Натомість у справі, що розглядається, в межах зведеного виконавчого провадження № 73007996 здійснюється примусове виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 26.12.2025 у справі № 902/1215/25 про стягнення з ДП "Чечельницький спиртовий завод" на користь Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича 192 250,59 грн інфляційних втрат та 48 276,68 грн трьох відсотків річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником судових рішень Господарського суду Вінницької області.

За таких обставин мотиви та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі № 335/1961/23, щодо незастосування норми пункту 12 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" і застосування норм Конституції України як норм прямої дії, у цьому контексті не є релевантними.

Щодо посилань скаржника на окрему думку судді Білоуса В.В. до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 916/3735/24, суд зазначає, що предметом розгляду спору та розгляду у справі № 916/3735/24 стали підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство у вигляді спору про право між кредитором та боржником з приводу заявлених у цій справі грошових вимог через заперечення боржником його правонаступництва за грошовими вимогами кредитора до ДП "ТВК", придбаного боржником в процесі приватизації. В той же час, суди неодноразово звертали увагу на те, що провадження у справі про банкрутство за своєю суттю є самостійним видом судового провадження, який характеризується особливим порядком розгляду справ, специфікою цілей і завдань банкрутства, суб`єктного складу учасників, способів захисту учасників справи про банкрутство, тривалістю судового провадження тощо.

У межах даної справи № 902/1215/25 предметом судового розгляду є виключно правомірність винесення заступником начальника Управління - начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчуком С.І. постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 26.12.2025 у справі № 902/1215/25.

Отже, справа № 916/3735/24 не є релевантною до спірних правовідносин у цій справі. Крім того, суд звертає увагу, що окрема думка судді не має обов`язкової сили та не формує правової позиції суду, а відтак не може бути самостійною підставою для відступу від імперативних норм закону.

Звертаючись до суду на підставі статті 3391 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не довів наявності порушень своїх прав бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі.

Оскільки судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства під час винесення оскаржуваної постанови, підстави для задоволення скарги Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича № б/н від 08.01.2026 (вх. № 01-39/2/26 від 08.01.2026) на дії заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука С.І. у справі № 902/1215/25 відсутні.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 3391 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями ст. 86 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З системного аналізу вищевказаних норм права, слідує, що передумовою звернення скаржника зі скаргою на дії відділу ДВС до суду є порушення рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби прав даного скаржника.

При цьому визначальним в даному контексті є поновлення порушених прав за результатами розгляду даної скарги судом.

Тобто за своєю суттю звернення скаржника до суду зі скаргою зводиться до одного ключового наслідку за результатом розгляду скарги - поновлення порушеного права скаржника.

Абзац 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зважаючи на повноваження та законодавчо визначені механізми, які мають обов`язково бути застосовані державними виконавцями в процесі виконання судових рішень, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 18, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, 3391, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича № б/н від 08.01.2026 (вх. номер канц. суду 01-39/2/26 від 08.01.2026) на дії заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Калинчука Сергія Ігоровича у справі № 902/1215/25 відмовити.

Примірник ухвали надіслати ДП "Чечельницький спиртовий завод" рекомендованим листом, ФОП Корякіну Дмитру Вадимовичу - до електронного кабінету ЄСІТС. Додатково примірник ухвали надіслати на наступні електронні адреси Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - , .

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту ухвали 09.02.2026.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Паркова, буд. 17, м. Чечельник, Гайсинський (Чечельницький) район, Вінницька область, 24800)