ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

02 лютого 2026 року Справа № 915/1546/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

розглянувши заяву №б/н від 12.01.2026 (вх.№507/26 від 12.01.2026) Фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича про розстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом: Акціонерне товариство «Миколаївобленерго», вул.Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича, АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1

про: стягнення 133 404,30 грн.

Фізична особа-підприємець Кузнецов Олександр Станіславович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з заявою №б/н від 12.01.2026 (вх.№507/26 від 12.01.2026) в якій просить суд:

- постановити ухвалу про розстрочення виконання судового рішення у господарській справі №915/1546/24, яким стягнуто з фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго вартість необлікованої електричної енергії в сумі 133 404, 30 грн., витрати на проведення експертизи спеціалізованою організацією в сумі 1188, 88 грн. та 2422,40 грн. судового збору.

- встановити розстрочку виконання рішення шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками за наступним графіком: не пізніше 25 січня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 лютого 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 березня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 квітня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 травня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 червня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 липня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 серпня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 вересня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 жовтня 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 листопада 2026 року - 11417,97 гривень, не пізніше 25 грудня 2026 року - 11417,97 гривень.

В обґрунтування заяви зазначає, що 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк якого неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу. Внаслідок постійних ворожих обстрілів, значно пошкоджено системи електропостачання, що призводить до погіршення енергетичної ситуації та виникнення гострого дефіциту електроенергії. Вказує, що профільним видом його діяльності є обслуговування автомийки, яка критично залежить від постійного електропостачання та призводить до тривалих перерв у здійсненні такої діяльності, і відповідно, до значного зменшення прибутку та скрутного матеріального стану. Також, боржник посилається на те, що страждає на захворювання судин мозку, інші уточнені цереброваскулярні хвороби, неускладнену гіпертонію, гіпертензивну хворобу серця без застійної серцевої недостатності, що підтверджується оглядом лікаря. Вказані обставини також істотно знижують працездатність та об`єктивно зменшують ефективність здійснення боржником господарської діяльності.

Ухвалою суду від 14.01.2026 заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви на 02.02.20265. Запропонувано стягувачу у строк до 26.01.2026 надати письмові пояснення на заяву Фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича про розстрочення виконання рішення суду у справі №915/1546/24.

Стягувач через систему «Електронний суд» подав заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду (вх.№887/26 від 20.01.2026) в яких просить суд відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду. Вказує, що наведені боржником доводи у заяві не є винятковими, достатніми та необхідними обставинами для розстрочення виконання рішення суду та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Боржник через систему «Електронний суд» подав клопотання (вх.№1454/26 від 02.02.2026) в якому просить суд розглянути заяву за відсутності боржника та його представника. Заяву підтримує та просить суд її задовольнити.

Розглянувши подану заяву про розстрочення виконання рішення суду, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 у справі №915/1546/24 позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго вартість необлікованої електричної енергії в сумі 133 404, 30 грн., витрат на проведення експертизи спеціалізованою організацією в сумі 1188, 88 грн. та 2422,40 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, фізична особа-підприємець Кузнецов Олександр Станіславович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 по справі №915/1546/24 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 по справі № 915/1546/24 залишено без змін.

07.01.2026 Господарським судом Миколаївської області на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 видано відповідний наказ.

Фізична особа-підприємець Кузнецов Олександр Станіславович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з заявою №б/н від 12.01.2026 (вх.№507/26 від 12.01.2026) в якій просить суд розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Конституційний Суд України у п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з частинами 1, 5 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У відповідності до ч.3, 4 ст.331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, надання розстрочення виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 у справі № 922/2191/19.

Визначальним фактором є не тільки винятковість цих випадків, а й їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19 та 03.09.2020 у справі № 905/30/16.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Отже особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Суд зауважує, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.

Заявник, як на підставу для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду посилається на обставини надзвичайного характеру, спричинені військовою агресією Російської Федерації проти України. Як зазначає заявник, профільним видом його діяльності є обслуговування автомийки, яка критично залежить від постійного електропостачання. Внаслідок постійних ворожих обстрілів міста Миколаєва погіршилась енергетичної ситуації, що призвела до дефіциту електроенергії. Вказує, що ці обставини впливають на здійснення господарської діяльності боржника, зменшення прибутку та скрутного матеріального стану.

Також, боржник посилається на те, що страждає на захворювання судин мозку, інші уточнені цереброваскулярні хвороби, неускладнену гіпертонію, гіпертензивну хворобу серця без застійної серцевої недостатності, що підтверджується оглядом лікаря. Вказані обставини також істотно знижують працездатність та об`єктивно зменшують ефективність здійснення боржником господарської діяльності.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, постановлено ввести в Україні воєнний стан, який наразі продовжено.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме, зокрема: збройний конфлікт, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, акти тероризму, диверсії, вторгнення, блокада, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, протиправні дії третіх осіб, тощо.

Листом Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України та підтверджено що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності.

Відповідні обставини в силу приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.

Судом враховано, що обставини надзвичайного характеру, спричинені військовою агресією Російської Федерації проти України, значною мірою вплинули на здійснення господарської діяльності боржника, на зменшення прибутку, що призвело до скрутного матеріального стану, оскільки профільним видом його діяльності є обслуговування автомийки, яка критично залежить від постійного електропостачання.

Так, на думку суду у даній справі відповідачем наведено переконливі аргументи, які свідчать, що його фінансовий стан та зазначені у заяві обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі.

За таких обставин, розстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку суд не визнає як інструмент ухилення від виконання рішення, а навпаки, вважає, що це буде сприяти можливості підвищення фінансового стану боржника, що призведе до можливості повного виконання рішення суду.

Разом з тим відповідно до частини першої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний принцип закріплений у частині першій статті 11 ГПК України.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону. Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків.

Справедливість як один із фундаментальних принципів права, який закладено безпосередньо в змісті права, в тих правовідносинах формою яких є право, передбачає готовність враховувати інтереси інших сторін, не зловживати своїми правами на шкоду їм, дотримуватися рівності в положенні учасників правовідносин.

Отже за своєю юридичною силою принцип справедливості є фактично імперативною нормою права (нормою відхилення від якої недопустиме), яка поряд з нормами цивільного права належить до механізму регулювання цивільних правовідносин.

Застосування принципу справедливості передбачено і нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, частиною першою статті 6 якої гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд також зазначає, що сторони перебувають в однакових умовах воєнного стану, військова агресія проти України та правовий режим воєнного стану в країні однаково негативно впливають на обидві сторони цього спору, у той же час, відповідач свою заяву про розстрочення обґрунтовував не лише цими обставинами, а також й тим, що в підприємницькій діяльності відповідача на сьогодні має місце тяжка фінансова ситуація, відповідач страждає на захворювання судин мозку, інші уточнені цереброваскулярні хвороби, неускладнену гіпертонію, гіпертензивну хворобу серця без застійної серцевої недостатності, що істотно знижує працездатність та об`єктивно зменшує ефективність здійснення боржником господарської діяльності.

Судом взято до уваги, що відповідач визнає наявність обов`язку сплати позивачу заборгованість згідно судового рішення в повному обсязі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки шукає шляхи та вживає заходи для погашення стягнутої за рішенням суду заборгованості.

Суд зазначає, що позивачем не надано, а наявні матеріли справи не містять, доказів на підтвердження того, у зв`язку із розстроченням виконання рішення суду, позивачу буде завдано збитки або він змушений буде понести додаткові витрати.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що негайне звернення стягнення грошових коштів з відповідача, можливо й зможе забезпечити виконання рішення, однак з великою вірогідністю негативно вплине на діяльність відповідача, а також на можливість виконання ним своїх функцій, може призвести до блокування роботи відповідача, та відповідно виконання в подальшому грошових зобов`язань, зокрема і перед позивачем.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07 жовтня 2003 року).

Суд вважає, що розстрочення виконання рішення суду дасть можливість боржнику належним чином розрахуватися зі стягувачем.

З огляду на викладене, враховуючи що відповідач визнає наявність обов`язку сплати позивачу заборгованість згідно судового рішення в повному обсязі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки шукає шляхи та вживає заходи для погашення стягнутої за рішенням суду заборгованості, керуючись принципами розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, характер здійснюваної ними діяльності, її суспільне значення, враховуючи необхідність дотримання балансу і рівноваги інтересів позивача та відповідача, а також зважаючи на те, що заявник наразі позбавлений можливості одночасно виконати рішення суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви боржника та розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 у справі №915/1546/24 на 6 місяців зі сплатою рівними частинами щомісячно, за таким графіком:

- до 25.02.2026 22 835,93 грн;

- до 25.03.2026 22 835,93 грн;

- до 25.04.2026 22 835,93 грн;

- до 25.05.2026 22 835,93 грн;

- до 25.06.2026 22 835,93 грн;

- до 25.07.2026 22 835,93 грн. (вартості необлікованої електричної енергії в сумі 133 404, 30 грн., витрат на проведення експертизи спеціалізованою організацією в сумі 1188, 88 грн. та 2422,40 грн. судового збору (всього грошових коштів в сумі 137 015,58 грн).

На переконання суду, строк розстрочення виконання рішення у цій справі, не може бути визнаний надмірним і не розглядається як такий, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича б/н від 12.01.2026 (вх. № 507/26 від 12.01.2026) про розстрочення виконання рішення у справі № 915/1546/24 - задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 у справі № 915/1546/24 про стягнення з фізичної особи-підприємця Кузнецова Олександра Станіславовича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017, ) вартості необлікованої електричної енергії в сумі 133 404, 30 грн., витрат на проведення експертизи спеціалізованою організацією в сумі 1188, 88 грн. та 2422,40 грн. судового збору (всього грошових коштів в сумі 137 015,58 грн) на 6 місяців, зі сплатою рівними частинами щомісячно, за таким графіком:

- до 25.02.2026 22 835,93 грн;

- до 25.03.2026 22 835,93 грн;

- до 25.04.2026 22 835,93 грн;

- до 25.05.2026 22 835,93 грн;

- до 25.06.2026 22 835,93 грн;

- до 25.07.2026 22 835,93 грн.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Ухвала є виконавчим документом, який може бути пред`явлено до виконання протягом 3-х років.

Ухвала суду, набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена у відповідності до п.24 ч.1 ст.255 ГПК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу складено 06.02.2026

Суддя Н.О. Семенчук