ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1116/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Дом Україна", м.Черкаси, вул.Сурікова,10, оф.201

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат", м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15, кв.512

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 1628591,64 грн,

без участі повноважних представників сторін.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Дом Україна" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" з вимогами про стягнення 1628591,64 грн заборгованості за договором поставки 08.12.2023 №277, зокрема:

1146952,83 грн основного боргу,

291699,82 грн пені,

75243,71 грн інфляційних втрат,

114695,28 грн штрафу,

та відшкодування судових витрат.

До дня засідання відповідачем подано відзив на позовну заяву вх.суду №15568/25 від 23.10.2025. Відповідач вимоги заперечив та просить в позові відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив вх.суду 315785/25 від 27.10.2025, в якій спростовуються доводи позивача.

В підготовчому засіданні суду 30.10.2025 представник позивача вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Вказує на проведення відповідачем часткового розрахунку на умовах договору та оформлення позивачем податкових накладних на господарську операцію.

В підготовче засідання відповідачем подано письмове клопотання про відкладення засідання з мотивів необхідності отримання фахової юридичної допомоги вх.суду №15979/25 від 30.10.2025.

Проведення підготовчого засідання 30.10.2025 відкладено на 17.11.2025.

Проведення підготовчого засідання 17.11.2025 відкладено на 08.12.2025 з-за повторної неявки представника відповідача.

08.12.2025 підготовче провадження закрито, проведення судового засідання призначено на 12.01.2026. Судове засідання 12.01.2026 відкладено на 26.01.2026.

26.01.2026 суд перейшов до стадії підготовки рішення з проголошенням 09.02.2026.

09.02.2026 за результатами судового розгляду приєднано до справи вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст.ст. 233, 240 ГПК України без їх проголошення.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

08.12.2023 між сторонами укладено письмовий договір поставки №277, викладений у формі єдиного документу, де ТОВ "Строй Дом Україна" (позивач) виступає постачальником, виконавцем, кредитором, стягувачем, а ТОВ "Черкаський м`ясокомбінат" (відповідач) виступає замовником, покупцем, отримувачем, платником та боржником.

За умовами договору за замовленням відповідача позивач виконав постачання товару металевих виробів загальнобудівельного призначення (кріпильні матеріали, металопрофіль покрівельний, коник, крапельник, саморізи тощо), що підтверджено видатковими накладними: №175 від 27.01.2025, №176 від 27.01.2025, №177 від 27.01.2025, та відповідними товарно-транспортними накладними, на загальну суму 4246952,83 грн (з ПДВ). Первинні документи підписані повноважними представниками сторін.

Оплата за отриманий товар проводиться відповідачем в розмірі 80% за кожну поставлену партію протягом 7 календарних днів, наступних за датою вивантаження у пункті вивантаження товару п. 2.4. договору.

Кінцева оплата проводиться відповідачем у розмірі 20% вартості поставленого товару шляхом безготівкового розрахунку на банківський рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту отримання від постачальника податкової накладної на господарську операцію, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН.

Податкові накладні на господарську операцію №№191, 194, 195 позивачем (постачальником) оформлені 27.01.2025, зареєстровані податковим органом 14.02.2025 та доставлені відповідачеві 16.02.2025 в його електронний кабінет, що підтверджено квитанціями та повідомленнями про доставку документу адресату.

Перша оплата від відповідача надійшла 30.01.2025 в сумі 2500000 грн, друга оплата від відповідача надійшла 10.09.2025 в сумі 300000 грн з простроченням строку оплати. Заборгованість по першій частині платежів (80% від суми поставки) складає 597562,26 грн.

З 16.02.2025 за умовами договору для відповідача настав строк другої черги оплати товару (20% від суми поставки) в розмірі 849390,57 грн до 21.02.2025. Однак оплата позивачеві надійшла з порушенням строку лише 12.06.2025 і лише в сумі 300000 грн. Заборгованість відповідача по другій черзі оплати складає 549390,57 грн. Загальна сума боргу складає 1146952,83 грн (з ПДВ).

На суму заборгованості позивач нарахував до стягнення з відповідача 291699,82 грн пені, 114695,28 грн -10% штрафу, 75243,64 грн інфляційних втрат.

Ухилення відповідача від проведення повного та належного розрахунку за отриманий товар стало причиною звернення позивача в Господарський суд Черкаської області з позовом за захистом свого порушеного права на своєчасний та повний розрахунок та примусового стягнення боргу і санкцій.

Представник позивача вимоги підтримав.

Відповідач вимоги заперечив письмово у відзиві та просить в позові відмовити.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання на ринку будівельних матеріалів та супутніх послуг, самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст.93 Цивільного кодексу України.

Позивач звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом про стягнення з відповідача 1146952,83 грн основної заборгованості за поставлений відповідно до умов договору поставки №277 від 08.12.2023 товар (металеві вироби загальнобудівельного призначення). На суму заборгованості нараховані обтяження та санкції.

Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього строкового консенсуального оплатного договору поставки продукції від 08.12.2023 №277; договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України).

Договір відповідає положенням глави 54 Цивільного кодексу України поставка товару як різновид відносин "купівлі-продажу".

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (чинний на момент спірних відносин).

Відповідно до Цивільного кодексу України:

п.1 ч.2 ст.11. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

ч.1, 2 ст.509. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;

ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

ст.526. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

ст.530. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;

ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;

ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);

ст.611. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом;

ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;

ч.1, 2 ст.712. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін;

ч.1 ст.655. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;

ч.1 ст.663. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу;

ч.1 ст.692. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору поставки продукції від 08.12.2023 №277 здійснено поставку відповідачу товару (загальнобудівельних металевих виробів та метизів) окремими партіями з видачею відповідних рахунків на оплату, що підтверджується видатковими накладними: №175 від 27.01.2025, №176 від 27.01.2025, №177 від 27.01.2025 (а.с. 23-25), та відповідними товарно-транспортними накладними (а.с. 30-32), на загальну суму 4246952,83 грн (з ПДВ). Спору по кількості та вартості майна немає.

Відповідачеві видано рахунок на оплату замовленого товару: №212 від 22.01.2025 на суму 4246952,83 грн (з ПДВ, а.с. 29). На підтвердження господарської операції видаткові документи на будівельні матеріали також виконані в електронному виді з накладенням КЕП позивачем та відповідачем (а.с. 71-73).

На підтвердження здійснення господарської операції позивач зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- 27.01.2025 №191 на суму 1482905,92 грн (а.с. 33-35);

- 27.01.2025 №194 на суму 1147868,38 грн (а.с. 36-38);

- 27.01.2025 №195 на суму 1482905,92 грн (а.с. 39-41);

За умовами договору (п.2.4.) покупець оплачує вартість кожної партії продукції на умовах 80% оплати протягом 7 днів з моменту отримання партії товару, та 20% оплати протягом 5 банківських днів з моменту реєстрації та отримання податкової накладної в ЄРПН.

Відповідачем розрахунок за отриманий за договором товар проведено частково: 30.01.2025 в сумі 2500000 грн, друга оплата від відповідача надійшла 10.09.2025 в сумі 300000 грн з простроченням строку оплати. Заборгованість по першій частині платежів (80% від суми поставки) складає 597562,26 грн.

З 16.02.2025 за умовами договору для відповідача настав строк другої черги оплати товару (20% від суми поставки) в розмірі 849390,57 грн до 21.02.2025. Однак оплата позивачеві надійшла з порушенням строку лише 12.06.2025 і лише в сумі 300000 грн. Заборгованість відповідача по другій черзі оплати складає 549390,57 грн. Загальна сума боргу складає 1146952,83 грн (з ПДВ) (а.с. 65-70), що є предметом спору.

Доказів об`єктивної неможливості заперечити вимоги чи провести обумовлений розрахунок відповідачем не подано; вимоги позивача не спростовано в належний спосіб. Станом на день розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості до суду не подано, незважаючи на вже проведений частковий розрахунок з позивачем на умовах договору. Відповідач у відзиві на позов (вх.суду №15568/25 від 23.10.2025) вказав, що єдиним підписантом договорів від імені ТОВ "Черкаський м`ясокомбінат" є директор Іванченко О.Л., а у поданих позивачем видаткових накладних відсутній підпис директор відповідача - Іванченка О.Л., тому подані позивачем документи не вважає належними та просить в позові відмовити з мотивів недоведеності та безпідставності вимог.

Суд критично оцінює доводи та заперечення відповідача проти позову, та не враховує їх при прийнятті рішення, оскільки товар відвантажувався позивачем на замовлення відповідача, відповідач письмово підтвердив отримання майна своїми відмітками в ТТН перевізника та провів з позивачем частковий розрахунок за отриманій у позивача товар, що не спростовано відповідачем та свідчить про визнання господарського зобов`язання, а заперечення відповідача не ґрунтуються на вимогах закону чи договору.

Невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання у строки, встановлені п.2.4.2 договору поставки від 08.12.2023 №277 є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем суми основного боргу (1146952,83 грн) у примусовому порядку. Суд вважає, що строк виконання грошового зобов`язання відповідачем є таким, що настав.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат (розрахунок а.с. 12-15).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивачем у позовній заяві розрахунків, розміри інфляційних втрат за порушення строків розрахунків складають відповідно:

з суми прострочення 597562 грн за період прострочення з лютого 2025 по серпень 2025 інфляційні втрати 28576,02 грн;

з суми прострочення 300000 грн за період прострочення з 17 лютого по 31 серпня 2025 - інфляційні втрати 14346,30 грн;

з суми прострочення 300000 грн за період прострочення з 17 лютого по 11 червня 2025 - інфляційні втрати 10617,71 грн;

з суми прострочення 549391 грн за період прострочення з 17 лютого по 31 серпня 2025 інфляційні втрати 21703,68 грн, з урахуванням періоду прострочення оплати, встановлених індексів інфляції в державі та проведеного часткового розрахунку відповідачем в окремі періоди).

Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки позивача за вказані ним періоди є правильними, не перевищують суми можливого нарахування і відповідачем не оспорюються.

Вимоги про стягнення з відповідача 75243,64 грн інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Щодо стягнення пені як забезпечення виконання зобов`язання (розрахунок а.с. 12 зворот - 15).

За невиконання грошового зобов`язання відповідно до п.5.3 договору (а.с. 26 зворот), позивач (постачальник) має право на стягнення з відповідача (покупця) пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с. 12-15). Договір про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені укладено в письмовому виді відповідно до приписів ст.ст.546, 547, 549 Цивільного кодексу України (як різновид неустойки).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені з відповідача у відповідні періоди прострочення:

1- з суми заборгованості 897562 грн за 221 день прострочення (з 04.02.2025 по 12.09.2025) 111146,53 грн пені;

2- з суми заборгованості 300000 грн за 218 днів прострочення (з 04.02.2025 по 09.09.2025) 55035,62 грн пені;

3- з суми заборгованості 300000 грн за 115 днів прострочення (з 17.02.2025 по 11.06.2025) 29005,48 грн пені;

4- з суми заборгованості 549391 грн за 208 днів прострочення (з 17.02.2025 по 12.09.2025) 96512,19 грн пені.

Суд критично оцінює розрахунок пені позивача та застосовує для перевірки математичного розрахунку калькулятор санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунок позивачем виконано невірно, з арифметичними помилками, з невірним зазначенням сум боргу в окремі періоди, з перевищенням можливих строків нарахування пені, які обмежені вимогами ст. 232 ГК України (чинний у спірний період нарахування).

Законодавець обмежив строк нарахування пені в 6 місяців з моменту порушення права кредитора (або 182 дні).

Суд здійснив самостійний математичний перерахунок пені з ура званням сум заборгованості та відповідних періодів прострочення:

1- з суми заборгованості 597562 грн за 182 дні прострочення (з 04.02.2025 по 03.08.2025) 76127,76 грн пені;

2- з суми заборгованості 300000 грн за 182 днів прострочення (з 04.02.2025 по 03.08.2025) 45608,22 грн пені;

3- з суми заборгованості 300000 грн за 115 днів прострочення (з 17.02.2025 по 11.06.2025) 29005,48 грн пені;

4- з суми заборгованості 549391 грн за 182 днів прострочення (з 17.02.2025 по 17.08.2025) 84380,44 грн пені.

Стягненню підлягає лише 235121,90 грн пені за окремі спірні періоди (182 дні прострочення). В решті вимог про стягнення 56577,92 грн пені належить відмовити з мотивів необґрунтованості, недоведеності та безпідставності.

Щодо стягнення штрафу 10%.

Заявлена позивачем вимога про примусове стягнення з відповідача 10% штрафу від суми прострочення 1146952,83 грн 114695,28 грн.

В розрахунку вимоги позивачем наведено санкцію у виді штрафу (а.с. 15), яка передбачена умовами договору №277 від 08.12.2023.

Договорі про забезпечення виконання договору у виді штрафу укладено в письмовому виді відповідно до вимог ст.ст. 546, 549 ЦК України п. 5.3 договору, а.с. 26 зворот.

Вимога про стягнення штрафу виконана математично вірно - 114695,28 грн як 10% штрафу від суми прострочення в 1146952,83 грн. Оскільки доказів повного та належного розрахунку з позивачем відповідач не надав, вимога позивача про стягнення 114695,28 грн штрафу з відповідач на свою користь - підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання до суду належного відзиву чи й доказів проведення розрахунку з позивачем.

Обґрунтування належності способу захисту у спірних правовідносинах

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи.

Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем доведено порушення свого права відповідачем, яке підлягає захисту судом.

Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання перед позивачем у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до часткового задоволення. Належить стягнути з відповідача за договором поставки продукції від 08.12.2023 №277 на користь позивача заборгованість в сумі 1146952,83 грн основного боргу, 75243,64 грн інфляційних втрат, 114695,28 грн штрафу, 235121,90 грн пені. В решті вимог належить відмовити.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. Відтак, належить стягнути на користь позивача 18864,16 грн судового збору (з урахуванням понижуючого коеф.0,8). Решту судового збору покласти на позивача та не стягувати.

Суд не розглядає питання розподілу витрат на правову допомогу, оскільки позивачем у справу до прийняття рішення не подано первинних доказів понесених витрат. Відтак позивач не позбавлений права звернутися з окремою заявою в суд про прийняття додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу відповідно до приписів ст.ст. 130 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

1.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат", м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15, кв.512, , номер рахунку в банку невідомий) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Дом Україна", м.Черкаси, вул.Сурікова,10, оф.201, , номер рахунку в банку невідомий)

1146952,83 грн боргу, 235121,90 грн пені, 114695,28 грн -10% штрафу, 75243,64 грн інфляційних втрат (всього 1572013,65 грн), 18864,16 грн судового збору.

1.2. В решті вимог про стягнення 56577,92 грн пені - відмовити.

1.3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено і підписано 09.02.2026.

Суддя Г.М.Скиба