УХВАЛА

04 лютого 2026 року

м. Київ

Cправа № 914/2041/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю.Л. - головуючого, Булгакової І.В., Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року (суддя Ділай У. І.)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02 січня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б.)

у справі №914/2041/25

за позовом Дубенської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі: 1. Державної екологічної інспекції Поліського округу, 2. Тараканівської сільської ради

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 156 340,40 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», скаржник) на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02 січня 2026 року у справі №914/2041/25, в якій скаржник просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги у справі №914/2041/25 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №914/2041/25 з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно якою серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Приписами пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року установлено у розмірі 3 028,00 грн.

Предметом позову у справі №914/2041/25 є стягнення 156 340,40 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302 800,00 грн), а тому справа є малозначною у розумінні статті 12 ГПК України.

Разом із тим підпункти «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачають випадки за наявності яких рішення суду у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може бути оскаржено в касаційному порядку. При цьому, особа, яка подає касаційну скаргу повинна обґрунтувати та довести наявність такого випадку.

В обґрунтування підстав подання касаційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а підставами касаційного оскарження є підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, зазначає, що подана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; що оскаржувані судові рішення суперечать правовій позиції Верховного Суду у справі №629/6463/19 від 07 серпня 2024 року та від 15 січня 2021 року у справі №905/2135/19.

Суд звертає увагу скаржника на те, що, оскаржуючи у касаційному порядку судові рішення у малозначних справах скаржник має не лише послатися на підпункти пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а й навести належне обґрунтування цих підстав, з огляду на те, що:

- питання права, яке має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики та про яке йдеться у підпункті «а» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, означає наявність правової проблеми, яка впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення такої проблеми. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів;

- вжите законодавцем у підпункті «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України словосполучення «виняткове значення» справи для її учасника, суд оцінює виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для її учасника можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Разом з тим АТ «Українська залізниця», крім посилання на підпункти «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, не навело будь-яких обґрунтувань наявності цих підстав, а тому його касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності виключного випадку для касаційного перегляду справи №914/2041/25.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02 січня 2026 року у справі №914/2041/25, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02 січня 2026 року у справі №914/2041/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова