УХВАЛА

м. Київ

09.02.2026Справа № 910/1011/26

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Попурія Андрія Володимировича

до ОСОБА_1

про визнання недійсним договору та стягнення 1 345 504 грн 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

02.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Попурія Андрія Володимировича з вимогами до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу бізнесу та стягнення 1 345 504 грн 84 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що при укладенні договору купівлі-продажу бізнесу від 11.02.2025 його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання правочину недійсним та застосування відповідних наслідків недійсності правочину.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності направлення позовної заяви до Господарського суду Київської області з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Суд зауважує на тому, що у розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування. Аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі №905/1566/17, від 21.04.2022 у справі №917/1212/21.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом пору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 20.09.2018 у справі №902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18.

Як встановлено судом предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу бізнесу від 11.02.2025 предметом якого є передача покупця рухомого майна (обладнання) та виключних майнових прав інтелектуальної власності, таким чином даний спір не стосується прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, що спростовує твердження позивача про застосування правил виключної підсудності до даного спору.

Як встановлено судом та вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, встановивши, що позов пред`явлено до відповідача, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_1 , враховуючи правила територіальної підсудності за місцезнаходженням відповідача, встановлені частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що матеріали справи № 910/1011/26 за позовом Фізичної особи-підприємця Попурія Андрія Володимировича з вимогами до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу бізнесу та стягнення 1 345 504 грн 84 коп. підлягають передачі за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу № 910/1011/26 за позовом Фізичної особи-підприємця Попурія Андрія Володимировича до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу бізнесу та стягнення 1 345 504 грн 84 коп. передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Миколаївської області (54005, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Вадатурського Олексія, будинок 14).

Згідно статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Плотницька