ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" лютого 2026 р.

м. Черкаси

Справа № 925/137/26

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Солодощів ЛТД" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Солодощів ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат"

про стягнення 1463646,03 грн

ВСТАНОВИВ:

1. 02.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Солодощів ЛТД" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат".

2. Предметом позову є майнова вимога стягнути заборгованість, 3% річних, інфляційні втрати.

3. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором та не здійснення оплати за поставлений товар.

4. 03.02.2026 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Суд ухвалив справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив о 10 год. 30 хв. 04.03.2026.

5. 02.02.2025 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд накласти арешт на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову, електронні кошти, що містяться на електронних гаманцях, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу в межах ціни позову у розмірі 1463646,03 грн.

6. В обґрунтування заяви позивач вказав, що виконав умови договору та поставив відповідачу товар, а відповідач не виконав свого обов`язку зі сплати за поставлений товар. Розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача становить 1453453,99 грн.

7. Позивач ствердив, що відповідно до інформації оприлюдненої у мережі Інтернет, зокрема ЄДРСР, веб-порталу Судова влада Україна до відповідача подано вже понад 15 позовів різними контрагентами про стягнення заборгованості.

8. Позивач вважає, що застосування заходу забезпечення позову обмежить можливість відповідача у будь-який момент розпорядитись коштами, а також відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке рішення буде ухвалено на користь позивача.

9. Позивач ствердив, що забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно залишаються у його володінні, а можливість розпоряджатися ним обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті. Вказаний захід забезпечення позову не може також перешкодити здійсненню господарської діяльності товариства. На виконання пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України позивач вказав про відсутність пропозицій щодо застосування зустрічного забезпечення позову.

10. 03.02.2026 відповідач подав до суду відзив на заяву про забезпечення позову, в якому просив відмовити у задоволенні заяви та вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин складності або неможливості виконання рішення суду відповідачем у разі задоволення позовних вимог та ухилення відповідача від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

11. На думку відповідача, доводи позивача є припущенням про таку можливість, які ґрунтуються на порушенні відповідачем строків оплати товару та наявності інших судових спорів. Вказане не підтверджує ухилення відповідача від сплати коштів у випадку задоволення позову. Позивач у заяві про забезпечення позову вказав, що відповідач не заперечує проти наявності суми основного боргу, що підтверджується актом звірки розрахунків. Відповідач здійснював оплату вартості отриманого товару. Крім того, відповідач зазначив, що є постачальником продуктів харчування для військових частин - підрозділів Збройних Сил України, у підтвердження чого подав укладений державний контракт з ним та Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" №199/12-25-ХІІ від 03.12.2025. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що під час збройної агресії російської федерації забезпечення діяльності Збройних Сил України є надважливим завданням. Накладення арешту на кошти на рахунках відповідача призведе до перебоїв постачання продуктів харчування до Збройних Сил України.

12. Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку у заяві відмовити.

13. Судовий захист цивільного права та інтересу є однією із загальних засад цивільного законодавства.

14. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

15. Захист цивільних прав це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

16. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

17. Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

18. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

19. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

20. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

21. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" суд наголошує, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.

22. Європейський суд з прав людини у справі "Каіч та інші проти Хорватії" у рішенні від 17.07.2008 вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

23. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

24. Згідно з пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

25. Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

26. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

27. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

28. Вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, у разі задоволення позову.

29. Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

30. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

31. Згідно з частиною 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

32. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

33. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

34. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

35. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

36. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

37. Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

38. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

39. Такий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

40. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

41. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

42. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Такий висновок сформувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17.

43. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

44. Умовою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення щодо ймовірності вчинення відповідних дій

45. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

46. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

47. Предметом позову позивача до відповідача є майнова вимога про стягнення 1463646,03 грн.

48. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує неналежне виконання відповідачем зобов`язання зі сплати боргу за поставлений товар за договором поставки №22/01-01-25 від 21.01.2025.

49. Метою забезпечення позову є створення передумов для ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, у випадку задоволення позову.

50. На думку позивача, мету забезпечення позову може бути досягнуто накладенням арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову, електронні кошти, що містяться на електронних гаманцях, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу в межах ціни позову у розмірі 1463646,03 грн.

51. Згідно з статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

52. Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

53. Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

54. Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

55. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Такий висновок сформувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17.

56. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

57. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №914/2072/20.

58. Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

59. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

60. Суд установив, що предметом спору у даній справі є стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат.

61. Рухоме та нерухоме майно відповідача, на яке позивач просить накласти арешт, не є спірним, і у разі задоволення позову не буде передане чи іншим чином задіяне у виконанні рішення суду у разі задоволення позову на користь позивача.

62. Подане позивачем клопотання ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

63. Заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодних відомостей про вчинення відповідачем будь-яких дій спрямованих на ухилення від виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

64. До заяви про забезпечення позову позивач не надав доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду відповідачем у разі задоволення позовних вимог, ухилення відповідача від виконання рішення суду, а доводи позивача зводяться виключно до припущень про таку можливість, які ґрунтуються на порушенні відповідачем строків оплати товару та наявності інших судових спорів, що саме по собі не може свідчити про ухилення відповідача від сплати коштів у випадку задоволення позову.

65. Заява позивача не містить посилань на будь-які інші обставини, що з більшою вірогідністю свідчили б про те, що в майбутньому відповідач має намір ухилятись від виконання рішення суду у разі задоволення позову.

66. Суд враховує, що позивач у заяві про забезпечення позову вказав, що відповідач не заперечує проти наявності суми основного боргу, що підтверджується актом звірки розрахунків. Відповідач здійснював оплату вартості отриманого товару.

67. Суд враховує, що відповідач є постачальником продуктів харчування для військових частин - підрозділів Збройних Сил України на підставі укладеного державного контракту з Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" №199/12-25-ХІІ від 03.12.2025. Накладення арешту на кошти на рахунках відповідача призведе до перебоїв постачання продуктів харчування до Збройних Сил України в умовах дії правового режиму воєнного стану.

68. На переконання суду, доводи позивача не є такими, які переконливо свідчать про фактичне встановлення достатньо обґрунтованого припущення, що майна та грошові кошти, які належать відповідачу на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитися за кількістю на момент виконання рішення (в разі задоволення позову), а в розумінні положень статей 136, 137 ГПК України саме таке припущення є умовою застосування заходів забезпечення позову в спорі майнового характеру.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 у справі № 925/740/24.

69. Суд бере до уваги доводи відповідача та подані докази, які доводять, що відповідач є постачальником продуктів харчування до військових частин - підрозділів Збройних Сил України відповідно до укладених договорів.

70. У даному випадку, накладення арешту на грошові кошти відповідача може суттєво ускладнити його господарську діяльність, що з великою імовірністю призведе до затримок постачання продуктів харчування на задоволення державних (та насамперед військових) потреб. За таких обставин, потенційна шкода, що може бути спричинена втручанням у господарську діяльність відповідача через вжиття заходів забезпечення позову, більш імовірна ніж очікувана користь від вжиття таких заходів.

71. Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суд дійшов висновку відмовити у заяві позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Солодощів ЛТД" про вжиття заходів забезпечення позову.

72. На переконання суду невжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, а позивач, враховуючи предмет та підстави позову, зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Керуючись статтями 136-140, 141, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У заяві позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Солодощів ЛТД" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання суддею.

Суддя А.І. Гладун