ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р. Справа № 910/6204/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025

у справі № 910/6204/25 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

до Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"

про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (далі - позивач; ТОВ "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"; ТОВ «ЕТГ»; СВБ; апелянт; скаржник) з позовом до Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" (надалі - відповідач; ПрАТ НЕК "УКРЕНЕРГО"; Компанія; ОСП) про визнання недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінгу) у розмірі (-) 3 374 503,12 (три мільйони триста сімдесят чотири тисячі п`ятсот три гривні 12 коп.) грн., вчинений Приватним акціонерним товариством «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО», , згідно з Актом корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 до Акта купівлі продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.01.2025 № СВБ_02_2025_01_0152.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" посилалось на те, що на підставі укладеного між сторонами договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 24.06.2024 № 360 позивач отримав від відповідача акт корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.01.2025 № СВБ_ 02_2025_01_0152, за яким у позивача виникли перед відповідачем зобов`язання на суму 12 265 822, 17 грн., водночас вказаний акт коригування містить умови щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінг) на суму 3 374 503, 12 грн. Позивач, вважаючи проведення зарахування зустрічних однорідних вимог необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України, звернувся до суду з відповідним позовом про визнання недійсним відповідного одностороннього правочину.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/6204/25 в задоволенні позову відмовлено повністю.

За висновками місцевого господарського суду, відсутніми є підстави визнання недійсним акта корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152, як такого, що не відповідає вимогам правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 та ухвалите нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи, не наданням належної правової оцінки всім наданим доказам та аргументам позивача, що вплинуло на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Апелянт зазначає, що врегулювання взаємних зобов`язань учасниками ринку електричної енергії із застосуванням неттінгу, за своєю правовою природою є вчиненням правочину зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні положень статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України.

Так, скаржник вказує, що оскільки на підставі пунктів 2.1. та 2.2. акта купівлі-продажу № СВБ_02_2025_01_0152 відповідач припинив цивільні обов`язки СВБ та ОСП в частині сум до сплати за небаланси електричної енергії - 41 442 296,20 грн., то в розумінні частини 1 статті 202 ЦК України акт купівлі-продажу № СВБ_02_2025_01_0152 є правочином та, відповідно, відповідає вимогам правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінгу), встановленим статтею 601 ЦК України та статті 203 ГК України. Акт купівлі-продажу № СВБ_02_2025_01_0152 був підписаний СВБ і ОСП та не оскаржується сторонами, а тому, виходячи з приписів статті 204 ЦК України, він є правомірним. Отже сторони погодились із зарахуванням зустрічних однорідних вимог (неттінгу) на суму 41 442 296,20 грн. згідно з актом купівлі-продажу № СВБ_02_2025_01_0152, який, як вже зазначалось, в розумінні частини 1 статті 202 ЦК України є правочином.

В той же час, на підставі пунктів 2.1. та 2.2 акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152 відповідач припинив зобов`язання ОСП перед СВБ в сумі (-) 3 374 503,12 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України, тобто, як вважає апелянт, вчинив правочин у розумінні частини 1 статті 202 ЦК України.

Позивач звертає увагу, що норми статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України, на які посилається відповідач в пунктах 2.1. та 2.2 акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152, передбачають припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, тобто вчинення правочину, направленого на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін, тоді як внесення змін до правочину врегульовано статтею 654 ЦК України.

На думку скаржника, відповідач не мав правових підстав для заповнення пункту 2.1. та пункту 2.2 акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152, а зазначені пункти акта корегування могли бути заповнені відповідачем за наявності законодавчо встановлених умов для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінгу) відповідно до статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України, тобто у разі наявності зобов`язань в обох сторін.

Підсумовуючи викладене позивач підкреслює, що вчинений відповідачем правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі (-) 3 374 503,12 грн. на підставі акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152, суперечить приписам статті 601 ЦК України, що, як наслідок, є підставою для визнання цього правочину недійсним.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025, апеляційна скарга в справі № 910/6204/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/6204/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/6204/25 призначено на 24.11.2025.

У судовому засіданні 24.11.2025 оголошено перерву до 28.01.2026.

Представник апелянта в судовому засіданні 28.01.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Судовою колегією зазначається, що відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходив, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 22.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (СВБ) та Приватним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" (ОСП, АР) укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0152-01024 (скорочено - договір).

Договірні відносини між позивачем та відповідачем у спірний період врегульовані договором у редакції з урахуванням постанови НКРЕКП від 10.10.2023 № 1882.

За умовами пунктів 1.1., 1.2 договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою Стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

Відповідно до пункту 1.3 договору СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи.

За пунктом 1.4 договору ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами ринку.

Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку (пункт 1.5 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору формування ОСП декадних звітів СВБ, місячних звітів СВБ, позапланових звітів СВБ, звітів про коригування, забезпечення СВБ коштів на рахунку ескроу СВБ відповідно до них, формування актів та списання ОСП коштів з рахунків ескроу СВБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку та цим договором.

Відповідно до пункту 5.9 договору ОСП формує та направляє акт купівлі-продажу (далі - Акт) до СВБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим.

Протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акта СВБ розглядає та повертає ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони.

У разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта СВБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. До здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в Акті.

Якщо СВБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони СВБ примірник Акта, то такий Акт вважається підписаним СВБ.

Відповідно до пункту 1.1. Правил коригування, які є Додатком 10 до Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (у редакції постанови НКРЕКП 24.06.2019 № 1168), (далі - Правила коригування) розбіжності між учасником ринку та ОСП щодо даних комерційного обліку врегульовуються між ОСП та СВБ шляхом проведення планових та позапланових коригувань у випадку надання АКО до АР оновлених сертифікованих даних комерційного обліку.

За умовами пункту 2.1. Правил коригування у випадку отримання оновлених сертифікованих даних комерційного обліку учасників ринку за розрахунковий період обчислення коригування здійснюється таким чином: 1) оцінюється фактичний обсяг та вартість електричної енергії, визначені за оновленими сертифікованими даними комерційного обліку; 2) вартість попередніх даних комерційного обліку віднімається від фактичної вартості електричної енергії за оновленими сертифікованими даними комерційного обліку для кожного учасника ринку за кожен розрахунковий період.

Згідно абзаців першого та другого пункту 3.2. Правил коригування АР протягом робочого дня, наступного за днем отримання від АКО оновлених сертифікованих даних комерційного обліку для проведення планового коригування, надсилає СВБ попередній звіт про коригування з метою одержання зауважень від СВБ.

СВБ протягом трьох робочих днів з дня отримання від АР попереднього звіту про коригування надає АР зауваження щодо інформації, що зазначена в такому звіті.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 3.2. Правил коригування АР протягом робочого дня, наступного за днем отримання від АКО оновлених сертифікованих даних комерційного обліку для проведення планового коригування з урахуванням опрацьованих зауважень СВБ щодо інформації, що зазначена у попередньому звіті про коригування, через СУР формує звіт про коригування та надсилає на електронну адресу СВБ повідомлення про формування звіту про коригування.

АР на другий робочий день з дня надсилання повідомлення про формування звіту про коригування формує та надсилає СВБ Акт коригування (абзац сьомий пункту 3.2. Правил коригування).

Абзацами одинадцятим та дванадцятим пункту 3.2. Правил коригування передбачено, що СВБ упродовж трьох робочих днів з дня отримання Акта коригування у разі згоди із розрахунками АР підписує Акт коригування та надсилає його АР.

У разі незгоди із даними Акта коригування СВБ протягом трьох робочих днів з дня його отримання надсилає АР обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір.

Якщо СВБ протягом трьох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акта коригування не ініціювала спір та не направила до ОСП підписаний зі сторони СВБ примірник Акта коригування, то такий Акт коригування вважається підписаним СВБ (абзац 14 пункту 3.2. Правил коригування).

За твердженнями позивача, 12.02.2025 Товариство в системі "Укренерго онлайн" отримало від відповідача Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.01.2025 № СВБ_02_2025_01_0152 згідно з договором від 22.05.2019 № 0152-01024 за період з 01.01.2025 по 31.01.2025, відповідно до пункту 1.1. якого СВБ отримала, а ОСП поставило електричну енергію для врегулювання небалансів на загальну суму 105 050 046,66 грн.

Згідно з пунктом 1.2. Акта № СВБ_02_2025_01_0152 ОСП отримало, а СВБ поставила електричну енергію для врегулювання небалансів загальною вартістю 41 442 296,20 грн.

Грошові зобов`язання СВБ та ОСП по Акту № СВБ_02_2025_01_0152 на суму 41 442 296,20 грн. були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Акта № СВБ_02_2025_01_0152.

Після припинення взаємних зобов`язань, сума коштів, яка підлягала сплаті СВБ за електричну енергію для врегулювання небалансів згідно з Актом № СВБ_02_2025_01_0152 становила 63 607 750,46 грн. (105 050 046,66 грн. - 41 442 296,20 грн.) та була списана відповідачем з рахунку ескроу Товариства 14.02.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 000001320 (а.с. 25).

На переконання позивача, грошові зобов`язання, що виникли на підставі Акта № СВБ_02_2025_01_0152, були виконані сторонами у повному обсязі.

25.03.2025 позивач отримав від відповідача Акт корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 до Акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.01.2025 № СВБ_02_2025_01_0152 (нижче - Акт корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152), за оновленою версією даних комерційного обліку за період з 01.01.2025 по 31.01.2025, згідно з пунктами 1.1. та 1.2. якого:

- сума збільшення обсягу 904,263 МВт·год та збільшення вартості електричної енергії для врегулювання небалансів, отриманої СВБ, становить 8 891 319,05 грн.;

- сума зменшення обсягу 1 345,365 МВт·год та зменшення вартості електричної енергії для врегулювання небалансів, отриманої ОСП, становить 3 374 503,12 грн.

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152 відповідач припиняє зобов`язання ОСП перед СВБ шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі (-) 3 374 503,12 грн: "Зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється відповідно до умов договору та на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, ст. 203 Господарського кодексу України в сумі (-) 3 374 503,12 грн., в т.ч. ПДВ 562 417,19 грн.".

Вважаючи проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінгу) згідно з Актом корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152 на суму (-) 3 374 503,12 грн. необґрунтованим та таким, що суперечить нормам діючого законодавства України, Товариство в порядку, передбаченому абзацом 12 пункту 3.2. Правил коригування, 27.03.2025 повідомило відповідача про свою незгоду з даними Акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152, про що надіслало на адресу електронної пошти Компанії зауваження від 27.03.2025 № 27/03-05 (далі - зауваження) та ініціювало з відповідачем спір з приводу обґрунтованості проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінгу), який запропонував вирішити шляхом переговорів.

Обґрунтовуючи незгоду з проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог (неттінгу) згідно з Актом корегування на суму (-) 3 374 503,12 грн., позивач зазначив, що у Компанії відсутні зобов`язання перед Товариством у розмірі (-) 3 374 503,12 грн. (рядок "Сума зарахування зустрічних однорідних вимог до проведення"), що, у даному випадку, виключає можливість зарахування зустрічних однорідних вимог.

У відповідь на зауваження позивача відповідач листом від 11.04.2025 вих. № 01/22366 "Про надання роз`яснень щодо Акта № СВБ_К_03_2025_01_0152 за січень 2025 року", повідомив, що направлений Адміністратором розрахунків Акт корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів із розрахованою сумою коригування зарахованих зустрічних однорідних вимог та зобов`язань до сплати зі сторони ТОВ "ЕТГ" за поставлену електричну енергію для врегулювання небалансів відповідає умовам укладеного між сторонами договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 22.05.2019 № 0152-01024 та Правилам ринку".

Зокрема, відповідач у листі від 11.04.2025 вих. № 01/22366 послався на те, що «…розділом 5 Правил ринку, передбачено, що Адміністратор розрахунків під час формування платежів для відповідного СВБ здійснює сальдування нарахувань та списань за небаланс електричної енергії для розрахункової декади dc та розрахункового місяця m (застосовується з 01.07.2024).

Відповідно сума зобов`язань, яка повинна припинятися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, визначається як найменша величина продажу або придбання електричної енергії з урахуванням всіх коригувань за відповідний місяць, що було зафіксовано як в актах купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, так і в актах корегування до них, форма яких є чітко визначеною та регламентованою.

Виходячи з нових сертифікованих даних комерційного обліку, зафіксованих в Акті корегування від 24.03.2025 року № СВБ_К_03_2025_01_0152 до акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів сума зобов`язань, яка може бути припинена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та Правил ринку становить 38 067 793,08 грн.

Відповідно на дату складання Акта коригування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 відбувається коригування суми заліку зустрічних однорідних вимог на 3 374 503,12 грн. і зобов`язання ТОВ "ЕТГ" перед ОСП за поставлену електричну енергію для врегулювання небалансів становить 12 265 822,17 грн., що зафіксовано в Акті коригування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 і відповідає умовам укладеного між сторонами Договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 22.05.2019 № 0152-01024 та Правилам ринку».

ТОВ «ЕТГ» зазначало, що вчинений правочин зарахування зустрічних однорідних вимог (неттінгу) згідно з Актом корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152 відповідач відобразив у бухгалтерському обліку, що підтверджується складеним і зареєстрованим в ЄРПН розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 24.03.2025 № 2439 до податкової накладної від 31.01.2025 № 4449 (Розділ Б).

На переконання позивача, вчинений ПрАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" правочин зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі Акта корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 до Акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.01.2025 № СВБ_02_2025_01_0152, не відповідає вимогам статті 601 ЦК України, оскільки на момент його вчинення у відповідача були відсутні грошові зобов`язання перед ТОВ "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП", обов`язок зі сплати грошових коштів мав лише позивач, тоді як припинення зобов`язання зарахуванням можливе за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав.

З огляду на вказане, у межах даного позову, ТОВ «ЕТГ» стверджувало про наявність підстав для визнання недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі Акта корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 як такого, що вчинений з недодержанням вимог частини першої статті 203 ЦК України.

Не погоджуючись із твердженнями ТОВ «ЕТГ», ПрАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" у своєму відзиві зазначило, що позов не може бути задоволений, адже оскаржуваний правочин (викладений у розумінні позивача) фактично не існує (зарахування нових вимог не передбачено Актом корегування від 24.03.2025); положення статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України не є порушеними. До того ж, сама по собі форма викладу положення пункту 2.1 Акта корегування не може бути підставою для визнання його недійсним, адже це формулювання ніяк не порушує законні права та інтереси позивача. Очевидним є той факт, що не можуть вважатись припиненими зобов`язання на суму 41 442 296,20 грн., після того як сторонам стало відомо і не оспорюється, що за оновленими даними відповідач не отримував електричну енергію на вказану суму - в частині 3 374 503,12 грн. Отже, згідно з Актом корегування не йдеться про припинення додаткових зобов`язань, натомість мова йде про коригування в бік зменшення розміру зобов`язань, які є припиненими.

З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 у справі № 910/3140/19.

У той же час, недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 ЦК України в судовому порядку.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Причиною виникнення спору в справі, що розглядається, стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, викладених у Акті корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152.

28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що їх дія не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник 24.03.2025 (дата Акта) та не був вирішеним станом на 03.09.2025, колегія суддів вважає, що правильними є висновки суду першої інстанції про регулювання спірних правовідносин приписами ГК України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною 3 статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, виходячи із положень статей 202 та 601 ЦК України, спірні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіслані відповідачем позивачу, за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, направленими на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

На це, за висновками судової колегії, вірно вказав місцевий господарський суд.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.09.2025 у справі № 907/864/24.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

У постановах від 28.02.2018 у справі № 910/4312/17, від 04.07.2018 у справі № 910/16430/16, від 05.07.2018 у справі № 914/3013/16, від 19.07.2018 у справі № 910/14503/16, від 26.09.2018 у справі № 910/20105/17, від 04.04.2019 у справі № 918/329/18 Верховний Суд зазначав, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

У пункті 8.3. постанови Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 910/4503/20 зазначено, що для правильного вирішення спору у справі судам необхідно як встановити факт наявності між сторонами спору щодо вимог, які були погашені (припинені) оскаржуваним зарахуванням, так і перевірити, чи існувала зарахована заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною при зарахуванні.

У межах даного спору Товариство не заперечує визначених в Акті корегування сум, що є вартістю обсягів отриманої електричної енергії, натомість вказує, що за своєю правовою природою спірний Акт корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 є правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, позивачем наголошувалося на іншому способі коригування суми зарахування зустрічних однорідних вимог, що мало бути проведено шляхом внесення відповідних змін до укладеного правочину, а саме - акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів від 31.01.2025 № СВБ_02_2025_01_0152 (зауваження від 27.03.2025 № 27/03-05).

Колегія суддів акцентує, що після формування місячних звітів та складення акта (згідно з пунктом 7.3.2 глави 7.3. розділу VII Правил ринку) дані комерційного обліку щодо обсягів отриманої сторонами електричної енергії можуть уточнюватись (оновлюватись), у такому разі складаються акти корегування за відповідний розрахунковий місяць.

Додатком 10 до Правил ринку передбачені Правила коригування, згідно з пунктами 1.1., 1.4 яких після надання оновлених сертифікованих даних комерційного обліку для планового та позапланового коригування АР (Відповідач) здійснює, зокрема, розрахунок обсягу та вартості небалансів СВБ та формування коригувального Акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів (Акт коригування).

У пункті 3.2 Правил коригування встановлено, зокрема: СВБ упродовж трьох робочих днів з дня отримання Акта коригування у разі згоди із розрахунками АР підписує Акт коригування та надсилає його АР; у разі ненадання СВБ до АР підписаного Акта коригування у визначений цим додатком строк до здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними у цьому Акті коригування; при визначенні суми оплати у акті коригування враховується сума заборгованості за актом купівлі-продажу та наявних актів коригування в межах одного звітного періоду (місяця).

Зі змісту Акта корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152 (далі - Акт корегування) до Акта від 31.01.2025 зазначено кількість і вартість електричної енергії, яку отримала кожна сторона (за оновленими даними):

- позивач отримав електричну енергію на суму 113 941 365,71 грн. (пункт 1.1 Акта корегування) - тобто на 8 891 319,05 грн. більше, ніж було зазначено в Акті від 31.01.2025;

- відповідач отримав електричну енергію на суму 38 067 793,08 грн. (пункт 1.2 Акта корегування) - тобто на 3 374 503,12 грн. менше, ніж було зазначено в Акті від 31.01.2025.

З наявної в матеріалах справи копії Акта корегування від 24.03.2025 вбачається, що у пунктах 2.1 та 2.2 містяться таблиці розрахунків СВБ та ОСП. У приведених таблицях міститься вказівка в графі "Сума до сплати" про те, що "+" СВБ сплачує ОСП за збільшення обсягів, "-" ОСП повертає кошти СВБ за зменшення обсягів.

Таким чином, оскільки у спірному Акті корегування було визначено як збільшення обсягів, так і зменшення обсягів, тому послідовно логічним було відображення відповідних обсягів та їх вартості в таблиці з урахуванням ідентифікації їх значення "+"/"-".

Пункти 2.1 та 2.2 Акта корегування від 24.03.2025 не передбачають зарахування нових зустрічних вимог (навпаки, у цьому випадку зменшувалась сума вимог, зарахованих раніше за Актом від 31.01.2025).

При цьому, Акт корегування від 24.03.2025 складено відповідно до форми і вимог, передбачених додатком 2 до договору (що відповідає додатку 2 до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії, затверджених наказом НЕК "Укренерго" від 08.07.2024 № 393) та додатком 2 до Типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який, у свою чергу, є додатком 1 до Правил ринку.

Вказані положення передбачають використання в актах корегування саме такого формулювання (у разі зміни вартості за оновленими даними): "Зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється відповідно до умов Договору та на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, ст. 203 Господарського кодексу України в сумі (+/-)________________грн. ___ коп. в т.ч. ПДВ _________грн. ___ коп. (сума прописом, в т.ч. ПДВ _________грн. ___ коп.)".

Тому, беручи до уваги п. 3.2 Правил коригування, колегія суддів акцентує, у межах спірної частини ((-) 3 374 503,12 грн.) Акта зарахування, наведене вище формулювання фактично означає зміну суми зарахованих раніше зустрічних однорідних вимог (у даному випадку - зарахованих за Актом від 31.01.2025), та не є наслідком зміни правової природи документа (з Акта корегування на односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог), і такий Акт корегування лише фіксує результати господарської діяльності сторін договору та є його невід`ємною частиною.

З цих підстав вказані висновки суду 1-ої інстанції, як вважає судова колегія, є обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав визнання недійсним Акта корегування від 24.03.2025 № СВБ_К_03_2025_01_0152, як такого, що не відповідає вимогам правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог.

У свою чергу, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта про те, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі (-) 3 374 503,12 грн. на підставі Акта корегування № СВБ_К_03_2025_01_0152, суперечить приписам статті 601 ЦК України, що, як наслідок, є підставою для визнання цього правочину недійсним, оскільки, як вже зазначалось по суті наведених вище висновків, мало місце здійснення припинення зобов`язань ОСП перед СВБ в сумі (-) 3 374 503,12 грн., що, тим самим, свідчило про зменшення грошового зобов`язання, тобто лише змінювало суму зарахованих раніше зустрічних однорідних вимог за актом купівлі-продажу № СВБ_02_2025_01_0152, який, в свою чергу, був погоджений сторонами, без зміни правової природи документа.

Щодо посилань скаржника на ст. 654 ЦК України, як підстави для внесення змін до правочину, то з огляду на складення відповідачем спірного акта у відповідності до форми і вимог, передбачених договором та Правилам ринку, судом відхиляються вказані доводи позивача.

Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта в межах заявлених вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено іншою особою та зазначає, які саме дії необхідні для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє чи обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права чи інтересу, суд має відмовити у позові.

Заінтересованість особи у вирішенні спору повинна мати правовий характер, який проявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача (постанова Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17).

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Законний інтерес, який підлягає судовому захисту, має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її"). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду в справі № 522/3665/17, та в справі № 810/1110/18.

Застосування конкретного способу захисту цивільного захисту залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспоренення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається.

З урахуванням вищенаведеного, на переконання судової колегії відсутніми є правові підстави для задоволення позову.

Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд 1-ої інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи, не наданням належної правової оцінки всім наданим доказам та аргументам позивача, що вплинуло на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/6204/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів у цілому.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (позивача в справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/6204/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/6204/25 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП".

4. Справу № 910/6204/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.02.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков