ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. м. Київ Справа № 911/2114/25

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Козік Сергія Петровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Лайн Україна»

про стягнення 125 000,00 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

Без виклику сторін.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Козік Сергія Петровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Лайн Україна» про стягнення 125 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2114/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження.

Відповідачем в ході розгляду спору відзиву на позов не подано, позовні вимоги не заперечено та не спростовано.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, Фізичною особою-підприємцем Козік Сергієм Петровичем подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Лайн Україна» 125 000,00 грн. заборгованості за надані послуги перевезення вантажу.

Відповідачем в ході розгляду спору відзиву на позов не подано, позовні вимоги не заперечено та не спростовано.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив та надав докази, що 25.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Лайн Україна» (Експедитор, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Козік Сергієм Петровичем (Перевізник, позивач) укладено Договір № 25022025/02 перевезення вантажу (далі Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Перевізник зобов`язується приймати до перевезення і доставляти довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати особі, яка має право отримання вантажу (одержувачі), а Експедитор зобов`язується оплатити надані послуги перевезення вантажу.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування, вид, кількість (об`єм, маса), характер, властивості і умови перевезення вантажу, строки перевезення, відправника і утримувача, спосіб і місце завантаження і розвантаження, особливі умови перевезення зазначаються Експедитором у письмові заяві, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.3. Договору вартість послуг по кожному перевезенню вантажу визначаються за погодженням сторін і зазначаються в заявці.

Згідно з п. 2.1.4. Договору Експедитор зобов`язаний оплатити вартість послуг по перевезенню вантажу.

Згідно з п. 3.1. Договору вартість послуг по перевезенню вантажу обумовлена в заявці, кожне перевезення оплачується Експедитором, за рахунок замовника, шляхом перерахування на банківський рахунок Перевізника або готівковими коштами.

Згідно з п. 3.2. Договору послуги Перевізника (зазначені в п. 3.1. цього договору), надані по даному договору, оплачуються Експедитором за кожною заявкою на перевезення вантажу через 14 банківських днів після отримання виставлених Перевізником оригіналів документів: ЦРМ, а також рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, виписаних датою розвантаження автомобіля, інших документів, якщо такі вказані в заявці на перевезення вантажу та оригіналу договору.

Згідно з п. 4.1. Договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором.

Згідно з п. 7.1. Договору даний договір вступає в дію з моменту його підписання і діє протягом 365 календарних днів.

Сторони уклали договір шляхом обміну електронною поштою підписаного договору кожною стороною. Перевізник надіслав, на виконання п. 3.2. Договору, оригінал підписаного договору на адресу Експедитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Подібний правочин (за ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України) повинен вчинятися у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Отже, Цивільний кодекс України розглядає документ, надісланий електронною поштою, лише як певний технічний засіб передачі письмової форми правочину, а не як окрему форму. Обмін електронними листами здійснювався без використання електронного цифрового підпису, що характерно для укладення подібних договорів.

У постанові від 21.06.2017 у справі № 922/3614/16 Вищий господарський суд України вказав: «Доводи щодо відсутності електронного підпису спірного договору визнаються колегією суддів неспроможними, позаяк ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний підпис може використовуватися для ідентифікації автора електронного документа. Тобто його використання сторонами не є обов`язковим, а відтак встановлення факту наявності чи відсутності електронного підпису у договорі не є визначальним в даному спорі».

25.02.2025 на адресу перевізника - ФОП Козік С.П. від ТОВ «Нью Лайн Україна» електронною поштою надійшла Заява № 02 до Договору 25.02.2025/02 на надання транспортних послуг в міжнародному сполученні (далі - Заявка). Її умови були прийняті позивачем, відповідь на пропозицію виконати перевезення була направлена відповідачу у такий же спосіб електронною поштою.

Аналіз Заяви та інших документів (міжнародна товарно-транспортна накладна), складених під час формування спірних правовідносин, дають підстави стверджувати, що укладена сторонами угода, за своєю правовою природою та істотними умовами, є договором міжнародного перевезення, при якому обов`язки відправника по оплаті виконаного перевезення, визначені ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, як і аналогічні обов`язки одержувача, встановлені ч. 2 ст. 13 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) узяті на себе замовником перевезення відповідачем.

Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлена спеціальна вимога до порядку укладення такого виду договорів, яка була дотримана. На виконання ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 9 КДПВ - на підтвердження укладення договору перевезення, складена міжнародна товаротранспортна накладна CMR від 27.02.2025. За звичаями ділового оборогу, що склалися в галузі міжнародних перевезень та з огляду на ст. ст. 5, 6 КДПВ, дані про експедиторів (в даному випадку ТОВ «Нью Лайн Україна») в накладних CMR не відображаються.

Відповідно до умов Заяви, ФОП Козік С.П. узяв на себе зобов`язання виконати міжнародне перевезення вантажу за маршрутом м. Сакарья (TR, Турція) - м. Запоріжжя (UA, Україна). Перевезення було завершене 04.03.2025, що підтверджує відмітка вантажоодержувача в графі 24 CMR.

Узгоджена сторонами у пункті «Вартість перевезення і терміни оплати» Заяви вартість перевезення склала 125 000,00 грн., безготівковий розрахунок 7 - 10 банківських днів по отриманню оригіналів документів.

Документи, що є підставою для здійснення оплати перевезення, 07.03.2025 були направлені директору відповідача Починок Олександру Володимировичу. Документи були направлені поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №7944.

За даними сервісу відстеження ТОВ «НОВА ПОШТА», що обліковується у вільному доступі в мережі Інтернет, вказане поштове відправлення було вручене адресату 08.03.2025. Будь-яких зауважень щодо обсягу і змісту отриманих документів не заявлено. З наступного дня 09.03.2025. Максимальний строк оплати мав бути 21.03.2025 року, на 10 банківський день.

Однак, у порушення зобов`язань відповідач своєчасно та у повному обсязі не сплатив позивачу за замовлені ним послуги перевезення вантажу, у зв`язку з чим, з 22.03.2025 за відповідачем рахується прострочена заборгованість у сумі 125 000,00 грн.

На підтвердження укладення договору перевезення, відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, складено коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної типу СМR.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються дим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Також, з огляду на норму ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Відповідно до ст. 1 Наказу Міністерства транспорту України № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.1997 транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом. Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення. Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. Перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.

Згідно з п. 14.1. Наказу Міністерства транспорту України № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.1997 форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, як експедитор, який залучив позивача, як перевізника, до виконання своїх обов`язків, отримав надані позивачем послуги щодо перевезення вантажу, однак у порушення взятих на себе зобов`язань не розрахувався за них у повному обсязі на суму 125 000,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується прострочена заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 125 000,00 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано. Відтак, позовні вимоги є правомірними, доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі у сумі 3 028,00 грн.

Також на відповідача покладаються понесені позивачем витрати на оплату витрат на правову допомогу у сумі 12 000,00 грн., які підтверджені позивачем належними доказами і їх розмір є обґрунтованим з огляду на складність справи, відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 126, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Лайн Україна» (07401, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, проспект Шевченка Т., будинок 2-А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Козік Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) 125 000,00 грн. заборгованості, 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 12 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін