ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. Справа № 911/3658/25

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В.,розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауз бетон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі.Ай.Ді.Пі. Груп»

про стягнення 90580,20 грн,

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Хауз бетон» (далі - позивач) із позовною заявою від 03.12.2025 № 0312 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі.Ай.Ді.Пі. Груп» (далі - відповідач) про стягнення 90580,20 грн, з яких: 72354,00 грн основного боргу та 18226,20 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договором поставки № 050625-САДІ від 05.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 відкрито провадження у справі;постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно наявної інформації, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі.Ай.Ді.Пі.Груп» не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, копія ухвали суду від 08.12.2025 про відкриття провадження у справі № 911/3658/25 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме:08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 52.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали, направленої відповідачеві 09.12.2025 було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду 05.01.2026 без вручення з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою».

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За приписами статті 89 Цивільного кодексу України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі Закон), в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Одночасно, частинами першою, четвертою статті 10 Закону визначено, що у разі якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала суду про відкриття провадження у справі на адресу, яка внесена до Єдиного державного реєстру, як його місцезнаходження, за відсутності іншої повідомленої відповідачем адреси, на яку додатково могло б здійснюватися листування, може вважатись належним доказом відправлення ТОВ «Сі.Ай.Ді.Пі.Груп» копії ухвали суду.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відзив на адресу суду від відповідача у зазначений в ухвалі суду від 08.12.2025 процесуальний строк не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача також не надходило, правову позицію у справі відповідач не висловив.

Оскільки судом було вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами, відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауз бетон» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сі.Ай.Ді.Пі. Груп» (далі - покупець) було укладено Договір поставки №050625-САДІ (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти власними транспортними засобами та передавати у власність покупця товар (далі-товар) та/або надати послуги, в кількості, в асортименті та за ціною, що погоджені сторонами в замовленнях, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар та/або послуги наумовах цього Договору.

Пунктом 1.2 визначено, що товаром є: бетонні суміші готові (БСГ), та/ розчинні суміші.

Розділом 2 сторони погодили умови поставки, а саме: постачальник зобов?язується поставити товар згідно умов даного Договору.

Право власності та ризики на товар переходить до покупця з моменту здійснення передачі товару покупцю згідно товарно-транспортних накладних.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує про те, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором поставки від 05.06.2025 на суму 164498,00 грн, здійснивши лише часткову оплату отриманого товару та наданих послуг автобетононасосу в загальному розмірі 92144,00 грн, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість в сумі 72354, 00 грн, яку позивач заявив до стягнення шляхом подання відповідного позову до суду. Крім того, за порушення строків оплати позивач нарахував відповідачеві 18226,20 грн штрафу.

Як було зазначено вище, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, внаслідок чого суд розглядає позов з урахуванням викладених в позові обставин та наданих позивачем доказів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідності до приписів ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 193 Цивільного кодексу України).

Зі змісту ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору поставки від 05.06.2025, який за своєю правовою природою містить ознаки змішаного договору, оскільки предметом зазначеного Договору є постачання товару (бетонних сумішей), а також надання послуг автобетононасосу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Варто зазначити, що Додатком до Договору поставки, у вигляді Договору про електронний документообіг від 05.06.2025 сторони узгодили питання про врегулювання відносин електронного документообігу, зокрема, що на виконання умов цього додатку буде застосовуватись наступний вид електронних документів - рахунок, Акт звіряння (Акт звіряння взаєморозрахунків), специфікація, замовлення, видаткова накладна (далі - накладна) та Акт приймання-передачі наданих послуг(далі -Акт).

Пунктом 1.3. Договору про електронний документообіг, електронний підпис (далі - ЕП) - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов?язуються і використовуються ним як підпис.

Формування документів за цим додатком здійснюється з застосуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги» та чинного законодавства України (п. 2.1).

Згідно п. 2.2 сторони домовилися про те, що починаючи з дати укладання цього додатку при виконанні умов Договору будуть здійснювати документообіг в формі електронних документів, для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням системи, зазначеної в п. 1.1. цього додатку.

Так, судом встановлено, що Договір поставки та супроводжуючі документи (видаткові накладні, рахунки, акти здачі-приймання) були підписані сторонами за допомогою електронного підпису із застосуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги».

На виконання умов Договору, на підставі поданих позивачем документів до матеріалів позовної заяви, судом встановлено наступні факти:

06.06.2025 позивач виставив відповідачеві рахунок на оплату № 986 на суму 65628,00 грн, які включають в себе оплату за поставку товару БСГ на суму 55828,00 грн та оплату вартості послуг автобетононасосу в розмірі 9800,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 1773 від 07.06.2025 року позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 55 828,00 грн та згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №1950 від 07.06.2025 надано послуг на суму 9800,00 грн.

Таким чином видаткова накладна № 1773 та Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) №1950 були оплачені в повному обсязі та між сторонами не залишилось неврегульованих питань по зазначеній накладній стосовно оплати.

13.06.2025 позивачем було виставлено відповідачеві рахунок на оплату № 1048 на суму 27316,00 грн.

Згідно видаткової накладної №1866 від 14.06.2025 року позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 17516,00 грн та згідно Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №1878 від 14.06.2025 надано послуг на суму 9800,00 грн

Згідно Інформаційного повідомлення про зарахування коштів від 13.06.2025 рахунок на оплату № 1048 оплачено на суму 26516, 00 грн, тобто не в повному обсязі. Вказана сума покрила повністю отриманий товар на суму 17516,00 грн за накладною №1866, а також частково послуги за Актом № 1878.

За таких обставин, Акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 1878 було оплачено частково і по ньому залишилась заборгованість в сумі 800,00 грн (27316-26516), яка відповідачем не погашена.

19.06.2025 року позивачем було здійснено поставку товару відповідачеві на суму 60 754,00 грн згідно видаткової накладної №1954 від 19.06.2025 року та надано послуги автобетононасосом на суму 10 800,00 грн згідно Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) №1949 від 19.06.2025 року.

Вказані документи підписані за допомогою електронного підпису. Разом з тим, ані отриманий товар за вказаною накладною, ані надані послуги за Актом на загальну суму 71554,00 грн відповідачем повністю не оплачені.

Тобто з урахуванням викладеного, на момент розгляду спору загальна заборгованість за Договором склала 72354, 00 грн: 60754,00 грн за видатковою накладною № 1954 та 10800,00 грн за Актом № 1949 від 19.06.2025, а також 800,00 грн за Актом № 1878 від 14.06.2025.

Стаття 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або іншими актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 6.3.2. Договору у випадку, коли постачальник здійснив поставку партії товару до отримання попередньої оплати від покупця за таку партію товару, покупець зобов?язаний розрахуватися за поставлений товар протягом одного банківського дня з дати поставки покупцю такої партії товару.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був оплатити товар, отриманий згідно видаткової накладної № 1954 від 19.06.2025 року на суму 60 754,00 грн - 20.06.2025 року (включно).

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Починаючи з 23.06.2025 року відповідач допустив прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №1954 від 19.06.2025 року в сумі 60 754,00 грн (враховуючи той факт, що 21.06.2025, 22.06.2025 були вихідними).

Згідно ч. 1. ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо строк виконання зобов?язання не встановлений, тоді боржник зобов?язаний виконати зобов?язання у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Оскільки договором не було встановлено строків оплати за надані послуги, а лише за поставлений товар, позивач надіслав засобами поштового зв?язку в порядку статті 530 ЦК України лист-вимогу про оплату заборгованості вих. №1710 від 17.10.2025 року, в якому просив оплатити суму заборгованості в розмірі 72 354,00 грн, зокрема, яка включає і 11600, 00 грн послуг за Актом №1949 від 19.06.2025 та №1878 від 14.06.2025.

Зазначений лист було вручено відповідачу 27.10.2025 року згідно роздруківки сайту АТ «Укрпошта» про вручення листа згідно накладної № 265.

Відтак, заборгованість за надані послуги на суму 11600,00 грн відповідач мав здійснити до 03.11.2025 включно.

Однак, відповідачем відповіді на вказаний лист не надано, як і не оплачено заборгованість за накладною та Актами.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 72354,00 грн, які неоплачені відповідачем станом на день розгляду спору підлягають задоволенню в повному обсязі як обґрунтовано заявлені та підтверджені матеріалами справи.

З підстав несвоєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар позивачем на підставі п. 7.2.1 Договору заявлено до стягнення з відповідача штраф в розмірі 18226,20 грн,

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штраф це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.2.1 Договору встановлено, що за порушення покупцем строку оплати за поставлений товар понад 30 (тридцять) календарних днів, покупець зобов?язується сплатити постачальнику штраф у розмірі тридцяти відсотків від суми простроченої оплати.

Оскільки відповідач зобов?язаний був включно 20.06.2025 року оплатити товар, поставлений згідно видаткової накладної № 1954 від 19.06.2025 року на суму 60 754,00 грн, то як було встановлено вище саме з 23.06.2025 відповідач є таким, що порушив грошове зобов`язання зі сплати товару на строк понад 30 (тридцять) днів. За таких обставин, у позивача виникло право на стягнення поряд із основною заборгованістю 30% штрафу.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, штраф застосований на суму грошового зобов`язання зі сплати товару в розмірі та складає 18 226,20 грн (60 754,00 х 30%).

Перевіривши правильність наданого розрахунку, зважаючи на строк порушення зобов`язання понад 30 календарних днів, а також застосовуючи відсотки штрафу, визначені сторонами Договору, суд встановив, що заявлений до стягнення розрахунок штрафу є арифметично вірним, відтак підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 18 226,20 грн.

ТОВ «Сі.Ай.Ді.Пі. Груп» не надав суду заперечень щодо обставин, наведених у позовній заяві та не спростував правові підстави позову. Водночас, не надав доказів оплати товару та наданих послуг за Договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладені вище обставини в сукупності з поданими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 72354,00 грн основного боргу та 18226,20 грн штрафу.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі.Ай.Ді.Пі.Груп» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауз бетон» (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 34А, ) 72354 (сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. основного боргу, 18226 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять шість) грн 20 коп. штрафу та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін