ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 Справа № 914/2925/25

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВІНГ»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО-С»

про: стягнення 1 919 210,36 грн.,

представники

позивача: Леонова Ю.С.,

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ

19.09.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВІНГ» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО-С» про стягнення 1 919 210,36 грн.

24.09.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у цій справі, відповідно до якої, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 22.10.2025р.; явку представників сторін у підготовче засідання визнати обов`язковою; викликати представників сторін у підготовче засідання.

Хід справи викладено в ухвалах суду і відображено в протоколах судових засідань.

21.10.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№27967/25).

16.12.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№33742/25).

У підготовчому засіданні 26.11.2025р., суд постановив протокольну ухвалу відповідно до якої ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд спору по суті на 17.12.2025р.

Суд, також, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання з огляду на те, що основною умовою відкладення підготовчого засідання є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість виконання завдань підготовчого провадження в підготовчому засіданні.

Заяв чи клопотань, які підлягають розгляду на стадії підготовчого провадження, суду не надходило.

Також, у поданому клопотанні відповідачем не обгрунтувано необхідність відкладення підготовчого засідання, зокрема, у зв`язку з поданням додаткових доказів по справі або інших заяв чи клопотань, які належить розглядати у підготовчому засіданні.

Зважуючи на обгрунтування вказаного клопотання, суд вважає за необхідне зазначити в даному випадку і про те, що коло представництва не є обмеженим.

28.01.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№2670/25).

Як слідує зі змісту клопотання, причиною неявки до суду представника відповідача є надання переваги участі у розгляді справи, що розглядається іншим судом.

Суд зазначає, що зайнятість представника в іншому судовому засіданні не є підставою для відкладення розгляду справи, відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

Протокольною ухвалою від 28.01.2026р. суд, зокрема, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду і на те, що судові засідання у даній справі відкладалися неодноразово.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати поставленого позивачем товару, зокрема, тим, що відповідачем не здійснено оплату за отриманий товар в повному обсязі та у встановлені договором строки.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, пояснень представника позивача, суд встановив наступне:

25.05.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІВІНГ» (Позивач, ТзОВ «ІВІНГ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО-С» (Відповідач, ТзОВ «ЛЕО-С») був укладений Договір поставки №2505/21-1 (надалі Договір).

Згідно п.1.1 даного Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця Товар відповідно до накладних, які є невід`ємною частиною Договору, а Покупець прийняти та оплатити Товар.

В укладеному Договорі Сторони погодили також наступні умови:

« 2.2.Покупець оплачує товар, який поставляється згідно даного Договору, шляхом перерахування на рахунок Постачальника грошових коштів, при цьому, Сторони погодили, що оплата здійснюється через 45 календарних днів з дня поставки товару.

2.2.1.Момент приймання товару Покупцем вважається дата, визначена п.3.3 Договору.

3.1.Передача Постачальником та прийом Покупцем Товару, здійснюється на умовах базису поставки DDP згідно редакції «Інкотермс» 2010 року, місце поставки склад Нова пошта, відділення №___ у м. __________, самовивіз, склад Постачальника або інші погоджені сторонами умови.

3.3.Дата прийняття товару, що вказана Покупцем у видатковій накладній, є датою поставки товару Постачальником.

3.4.Передача товару від Постачальника Покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій Сторони зазначають найменування Товару, що передається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством.

7.1.Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження Товару переходить від Постачальника до Покупця з моменту, коли Товар передано Покупцеві, зроблено запис у видаткових накладних, які підтверджують факт приймання-передачі Товару.

15.1.Цей договір укладений строком до 31.12.2021 року. У випадку, якщо не менше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього Договору, будь-яка Сторона не повідомить іншу сторону про свій намір припинити його дію, строк дії Договору продовжується на рік, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань по договору. Кількість автоматичних пролонгацій не обмежується».

Таким чином, відповідно до умов Договору, Відповідач зобов`язаний здійснювати оплату поставленого Товару через 45 днів від дати видаткової накладної, що підтверджує факт отримання товару Відповідачем.

Протягом дії Договору, в період з 23.11.2021р. по 10.02.2025р., загальний розмір поставок Товару склав 4 650 047,00 грн., що підтверджується видатковими накладними за вказаний період в кількості 53 од.

Позивачем в період з 23.11.2021р. по 10.02.2025р. також складались рахунки на оплату поставленого товару, копії яких долучено до позовної заяви в кількості 53 од.

Відповідач протягом дії Договору, в період з 20.01.2022р. по 09.07.2025р. здійснив оплати на загальну суму 3 071 451,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями за відповідний період в кількості 119 од.

Також, Відповідач повернув Позивачу частину отриманого товару на загальну суму

14 059,00грн, з яких:

- повернення товару на суму 9 610,00 грн. підтверджується накладною про Повернення товару №5 від 16.05.2022р., копію якої долучено до даної позовної заяви;

- накладну про повернення 30.05.2023 року товару на суму 4 449,00 грн. Відповідач не повернув Позивачу.

Враховуючи, що накладна про повернення товару є доказом, який підтверджує зменшення суми позовних вимог, тому хоч Відповідач і не повернув первинний документ із власним підписом, Позивач зробив розрахунок із врахуванням суми, яка зменшує позовні вимоги, і вирахував суму повернутого товару в розмірі 4 449,00 грн.

Отже, 4 650 047,00 грн.(поставлено товару Позивачем) - 3 071 451,00 грн. (сплачено Відповідачем) 14 059,00грн. (повернення товару) = 1 564 537,00 грн. (залишок неоплаченого товару).

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви, Відповідач свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, оскільки не здійснив оплату за переданий Позивачем в період з 15.10.24р. по 10.02.2025р. Товар на загальну суму 1 564 537,00 грн.

Позивач, з метою хронологічного відображення порядку господарських операцій з Відповідачем, долучив до позовної заяви Акт звірки, станом на 11.09.2025р., за Договором поставки, складений та завірений Позивачем.

Строк оплати за поставлений товар на суму 1 564 537,00 грн. настав за всіма здійсненими Позивачем поставками за Договором, однак, станом на день подання позовної заяви, поставлений за вказаними видатковими накладними Товар Відповідачем неоплачений.

Згідно п.10.3 укладеного між Сторонами Договору поставки: «За несвоєчасну оплату поставленої продукції Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення».

02.07.2025р. та 22.07.2025р. ТзОВ «ІВІНГ» направлялись претензії з вимогою про погашення боргу, сплату пені, індексу інфляції та 3% річних, однак листи з відповідними претензіями повернулись відправнику у зв`язку із закінчення встановленого терміну зберігання.

Враховуючи, що Відповідач у встановлений Договором строк свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, чим порушив умови Договору, Позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з Відповідача суму заборгованості в розмірі 1 564 537,00 грн.

Крім того, Позивач просить суд також стягнути з Відповідача суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних 30 415,30 грн., індексу інфляцій 85 151,84 грн. та пені 239 106,22грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України (в чинній редакції) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Частину третю статті 549 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 4196-IX від 09.01.2025р.

Даний Закон згідно картки документа на сайті ВР введено в дію 28.08.2025р., тобто саме з цієї дати він і підлягає застосуванню до відносин, які виникають з цієї дати.

При цьому, суд виходить з положень ст.5 ЦК України про дію актів цивільного законодавства у часі, яка передбачає наступне:

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, нову норму ч. 3 ст. 549 ЦК України про можливість нарахування пені (як законом визначеного наслідку прострочення виконання зобов`язання), можна застосувати до відносин сторін спору, але виключно до того періоду прострочення, що настав після 28.08.2025р.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити товар після його прийняття або після прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що на підставі видаткових накладних, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 4 650 047,00 грн.

Як ствердив позивач, станом на дату звернення до суду, заборгованість за поставлений товар склала 1 564 537,00 грн., оскільки, заборгованість є частково сплаченою, що слідує також з детального розрахунку основної заборгованості, який додано до позовної заяви.

Відтак, відповідач за отриманий товар розрахувався частково. Матеріали справи протилежного не містять.

Відповідачем не було надано суду будь-яких заперечень щодо факту отримання ним від позивача товару.

Доказів виконання зобов`язань перед позивачем у повному обсязі відповідач суду не надав.

З матеріалів справи та наявних доказів у сукупності слідує, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Отже, оскільки позивачем було належним чином виконано умови договору в частині поставки відповідачу товару, строк оплати за поставлений товар настав, а відповідачем не було оплачено такий товар, враховуючи відсутність доказів оплати в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 564 537,00 грн. основної заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в зазначеній сумі.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума основного боргу, яка з урахуванням часткової оплати складає 1 564 537,00 грн.

Враховуючи встановлені вище обставини, не спростовані відповідачем, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог і наявність у позивача права на отримання від відповідача грошових коштів у розмірі неоплаченої вартості товару.

Оскільки відповідачем не здійснено оплату за отриманий товар в повному обсязі та у встановлені договором строки, позивач просить стягнути з відповідача 85 151,84 грн. інфляційних втрат, 30 415,30 грн.- 3 % річних та 239 106,22 грн. пені.

Суд перевірив розрахунок нарахованих сум та дійшов висновку, що такі нараховано арифметично вірно, відтак підлягають стягненню.

Водночас, господарський суд враховує, що нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (яка була чинна на момент спірних правовідносин) та втрату чинності Господарського кодексу України 28.08.2025р., а відтак після 28.08.2025 року, спірні правовідносини щодо стягнення неустойки регулюються Цивільним кодексом України, у якому обмеження щодо строку нарахування неустойки штрафу та пені не встановлено.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що наявними у справі достовірними та належними доказами підтверджується обставина порушення відповідачем прав позивача щодо отримання своєчасної та повної плати за товар. Відповідач у свою чергу доказів на спростовування такої обставини не подав, власного контрозрахунку не надав, доказів сплати заборгованості в повному розмірі також. Відтак, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у встановленому вище розмірі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №241 від 19.09.2025р. на суму 23 030,53 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО-С» (адреса: 79035, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Зелена, будинок 153А; ідентифікаційний код - 38208806) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВІНГ» (адреса: 61045, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Отакара Яроша, будинок 18, ЛІТ. «Л-20», ПОВЕРХ 12, ПРИМІЩЕННЯ 12-2; ідентифікаційний код - 43364864) суму в розмірі 1 919 210,36 грн., з яких суму боргу в розмірі 1 564 537,00 грн., суму 3% річних в розмірі 30 415,30 грн., пеню в розмірі 239 106,22 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 85 151,84 грн. та 23 030,53 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 09.02.2026р.

Суддя Король М.Р.