ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2026 р. Cправа №902/1305/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю:

представника позивача: Коробкової Г.О. (ордер серії СА №1136040 від 19.09.2025),

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансагрохім логістик", м.Черкаси

до Сільськогосподарського кооперативу "Агрокооператив приватних пайовиків "Перемога", селище Северинівка Гайсинського району Вінницької області

про стягнення 43803,73 грн заборгованості за договором на перевезення вантажу

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі, стислий виклад позицій сторін.

До Господарського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансагрохім логістик" з позовом про стягнення з Сільськогосподарського кооперативу "Агрокооператив приватних пайовиків "Перемога" 43803,73 грн заборгованості, нарахованої з посиланням на невиконання відповідачем зобов`язань за договором №13/06 від 13.06.2022 в частині здійснення плати за надані послуги з перевезення, а саме: 30360,00 грн - основної заборгованості, 2954,49 грн - 3% річних та 10489,24 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження в справі №902/1305/25, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20.11.2025.

17.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 13.10.2025 (а.с.45-46), в якому відповідач заперечив щодо позову та зауважив про вжиття заходів погашення наявного боргу (23.09.2025 було сплачено 30360,00 грн заборгованості за договором вантажного перевезення №13/06 від 13.06.2022). Також зазначив, що оскільки строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат закінчився 22.12.2022, звернення позивача до суду лише 19.09.2025 свідчить про пропуск ним цього строку, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

17.10.2025 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 13.10.2025 про застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що вони є неспівмірними з ціною заявленого позову та не відповідають принципу їх розумності з урахуванням складності справи.

Ухвалою суду від 20.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №902/1305/25 до судового розгляду по суті на 08.01.2026.

Ухвалою суду від 08.01.2026 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансагрохім логістик" процесуальний строк для подання заяви про зменшення позовних вимог б/н від 20.11.2025 та прийнято її до розгляду; у зв`язку з чим предметом позову в справі №902/1305/25 на момент ухвалення рішення є вимога про стягнення з відповідача 2954,49 грн - 3% річних та 10489,24 - інфляційних втрат. Також ухвалою суду від 08.01.2026 оголошено перерву з розгляду справи №902/1305/25 по суті до 23.01.2026.

На визначену судом дату, 23.01.2026, з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався; хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується відтиском штемпелю вихідної кореспонденції суду про направлення ухвали від 08.01.2026 на адресу електронної пошти та до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС Сільськогосподарського кооперативу "Агрокооператив приватних пайовиків "Перемога" (а.с.81).

В судовому засіданні, 23.01.2026, представник позивача позов підтримав, а також просив вирішити в рішенні суду питання щодо стягнення з відповідача понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансагрохім Логістик" витрат на професійну правничу допомогу.

Після завершення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час його проголошення - 30.01.2026.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

13.06.2022 між позивачем (далі - Перевізник) та відповідачем (далі - Замовник) укладено договір на перевезення вантажу №13/06 від 13.06.2022 (а.с.25-26), за умовами п.1.1 якого Замовник доручає, а Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати перевезення вантажів згідно з заявками Замовника.

Вартість послуг з перевезення встановлюється сторонами шляхом підписання відповідного Додатка до цього договору. Вартість кожного окремого перевезення та сума оплати послуг перевезення визначається згідно з тарифами, передбаченими цим Додатком (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору, ціна Договору становить загальна вартість отриманих за цим Договором послуг, яка визначається відповідно до товарно-транспортних (подорожніх) документів з відміткою одержувача та акта (актів) приймання-передачі виконаних послуг перевезенню вантажів.

Умовами п.2.4 Договору визначено, що розрахунки по цьому Договору, за наявності повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, проводяться після підписання сторонами акта виконаних робіт у такому порядку: 100% вартості наданих послуг протягом 5 робочих днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі послуг.

Замовник зобов`язаний:

- здійснювати завантаження товару на транспортні засоби;

- проводити оплату за перевезення вантажу;

- надати Перевізнику всі відомості та/або документи на вантажі, що необхідні для перевезення (п.3.1 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання й діє до "31" грудня 2022 року, а в частині виконання оплачених зобов`язань - до їх повного виконання (п.6.1 Договору).

Відповідно до Заявки №1 на перевезення вантажу до договору №13/06 від 13.06.2022 Замовник замовив перевезення вантажу (КАС, наливом) з с.Стрижавка (Вінницька область) до с.Тростянець Тростянецького району Вінницької області, в кількості 50,6 тонн, вартість перевезення обумовлена в розмірі 600 грн/т з урахуванням податку на додатну вартість.

Відповідно до умов Договору, позивачем були надані послуги на перевезення вантажу в кількості 50,6 т на загальну вартість 30360,00 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами про надання послуг №22000135 від 14.06.2022 та №22000136 від 15.06.2022 (а.с.21), а також товарно-транспортними накладними №РОВ738 від 14.06.2022 та №РОВ744 від 15.06.2022 (а.с.22-23).

Крім того, позивачем були виставлені відповідачу рахунки №22000135 від 14.06.2022 та №22000136 від 15.06.2022 в розмірі 15180,00 грн кожен, для оплати наданих послуг з перевезення вантажу (а.с.24).

22.02.2024 був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 22.02.2024, згідно з яким сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 22.02.2024 складала 30360 грн (а.с.11).

В матеріалах справи наявна платіжна інструкція №2185 від 23.09.2025 (а.с.49), згідно з якою відповідачем була здійснена оплата за Договором перевезення вантажу після звернення позивача з позовом до суду.

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Як встановлено судом: між сторонами укладено Договір, який за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, положення якого врегульовано главою 64 ЦК України.

Відповідно до ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 ст.909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує зі змісту п.2.4 Договору, розрахунки по Договору, за наявності повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, проводяться після підписання сторонами акту виконаних робіт у такому порядку: 100% вартості наданих послуг протягом 5 робочих днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі послуг.

З огляду на вказані умови Договору, суд доходить висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо оплати послуг, за актом №22000135 від 14.06.2022 - з 22.06.2022 та актом №22000136 від 15.06.2022 - з 23.06.2022.

Розглядаючи вимогу щодо стягнення 2954,49 грн - 3% річних, розраховану за період 23.06.2022 по 19.09.2025, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Перевіривши обрахунок 3% річних, судом встановлено, що вимога позивача про стягнення 2954,49 грн - 3 % річних є правомірною та обґрунтованою.

Щодо вимог позивача про стягнення 10489,24 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.07.2022 по 31.08.2025, суд відзначає таке.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування ст.625 ЦК України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, згідно з якими.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Постанова КМУ №1078) та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи наведені висновки, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, в межах вимог, заявлених до стягнення (в сумі 10489,24 грн).

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідач просить суд застосувати строки позовної давності в частині стягнення 2954,49 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.06.2022 по 19.09.2025, та 10489,24 - 3% річних за період з 01.07.2022 по 31.08.2025.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Порядок відліку позовної давності наведений у ст.261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, за приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 - з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.202 було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Відповідно до п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (в редакції згідно із Законом № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Додатково необхідно зазначити, що Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» №4434-ІХ від 14.05.2025, Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності з 04.09.2025.

Таким чином, для заборгованостей, які виникли у період з 02.04.2020 по 03.09.2025, строк позовної давності розпочався 04.09.2025.

З огляду на викладене та враховуючи, що прострочення відповідачем грошового зобов`язання відбулося в період дії карантину та воєнного стану, суд вважає, що позивач не пропустив строку звернення до суду з вимогою про стягнення 2954,49 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.06.2022 по 19.09.2025, та 10489,24 - 3% річних за період з 01.07.2022 по 31.08.2025, а отже у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

При звернені із цим позовом до суду в електронній формі позивач сплатив 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2377-1227-2648-8219 від 19.09.2025 (а.с.29)

Водночас, відповідно до положень частини 3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За вказаних обставин судовий збір за подання цього позову до суду підлягав сплаті в розмірі 2422,40 грн.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За відсутності відповідного клопотання позивача судом не вирішується питання про повернення внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (605,60 грн).

Таким чином, за правилами ст.129 ГПК України на відповідача покладається 2422,40 грн судового збору, мінімальний розмір якого не може бути меншим 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В позовній заяві б/н від 19.09.2025 (а.с.1-4) позивач заявив про стягнення з відповідача 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, розглядаючи які суд зазначає таке.

Згідно із ч.1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що 15.09.2025 між позивачем (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро "Коробкова&ПРАВО" в особі керуючого партнера адвоката Коробкової Г.О. (далі - Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги (а.с.73-74), предметом якого є представництво інтересів Клієнта у всіх судах будь-якої інстанції та спеціалізації; надання Клієнту правничої допомоги під час виконання судових рішень, постанов.

Відповідно до п.4.1 договору про надання правової допомоги від 15.09.2025 розмір, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його оплати (попередня оплата, післяплата, оплата частинами тощо), підстави для зміни розміру гонорару, умови повернення тощо, а також конкретні види професійної правничої допомоги, які надаються Адвокатом за цим Договором визначаються за домовленістю сторін додатковій угоді до договору та конкретизуються в акті приймання-передачі виконаних послуг.

Цей договір укладений безстроково, він вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, і діє до моменту взаємної згоди Сторін про його припинення або до моменту розірвання з виконання умов, передбачених Договором (п.8.1 договору про надання правової допомоги від 15.09.2025).

29.10.2025 між Клієнтом та Адвокатом складено акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), відповідно до якого Адвокатом було надано послуг з професійної правничої допомоги на суму 12000,00 грн.

В акті здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) зазначено, що Сторони погодили, що вартість однієї години правової допомоги/роботи складає 2000,00 грн, кількість годин - 6 (шість).

Відповідно до платіжної інструкції №3442 від 29.10.2025 (а.с.76) Клієнтом сплачено на користь Адвоката 12000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (абзаци 1 та 2 ч.8 ст.129 ГПК України).

Отже, на підставі долучених позивачем до матеріалів справи доказів суд встановив, що розмір коштів, які сплачено в рахунок наданих адвокатом послуг в зв`язку з розглядом цієї справи, становить 12000,00 грн.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалюючи це рішення суд звертається до правової позиції, висвітленої у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №922/2417/22, за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч.4 ст.126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішуючи питання про судові витрати, суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Суд частково погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з ціною заявленого позову та не відповідає принципу їх розумності з урахуванням складності справи, що слідує із такого:

- під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача взяв участь у двох судових засіданнях орієнтовною загальною тривалістю 30 хв., що не потребувало надмірної витрати часу;

- процесуальна позиція позивача не зазнавала суттєвих змін протягом здійснення провадження в справі в суді першої інстанції;

- цей спір не потребує аналізу значної кількості нормативно-правових актів, а судова практика з цих правовідносин є сталою та не становить виключної правової проблеми;

- докази, на підставі яких позивач обґрунтовував свої вимоги, не містили значного обсягу письмових документів, що підлягали аналізу його представником протягом слухання справи в суді першої інстанції.

З огляду на висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17: "... стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу."

Отже, з урахуванням критерію розумної необхідності таких витрат, їх пропорційності до складності справи, часу, об`єктивно необхідного для їх надання, та співмірністю заявленої до відшкодування суми з виконаною роботою, обґрунтованим та розумним розміром компенсації за вказані послуги буде стягнення 6000,00 грн.

Керуючись ст.7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов у справі №902/1305/25 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського кооперативу "Агрокооператив приватних пайовиків "Перемога" (вул.Центральна, 96/1, селище Северинівка, Гайсинський р-н, Вінницька обл., 24311; ідентифікаційний код: 03730532) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансагрохім логістик" (вул.Академіка Корольова, 5, офіс 101, м.Черкаси, Черкаська обл., 18029; ідентифікаційний код: 43973005) 2954,49 грн - 3% річних; 10489,24 грн - інфляційних втрат; 2422,40 грн - витрат зі сплати судового збору; 6000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повне рішення надіслати згідно з переліком.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України).

6. Повне рішення складено 06 лютого 2026 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим. рішення:

1 - до справи;

2, 3 - ТОВ "Трансагрохім логістик" - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти ();

4, 5 - представнику ТОВ "Трансагрохім логістик" адвокату Коробковій Г.О. - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

6, 7 - Сільськогосподарському кооперативу "Агрокооператив приватних пайовиків "Перемога" - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти ()