ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 914/3440/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенко І.С.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 (у складі колегії суддів: Бонк Т.Б. (головуючий), Бойко С.М., Якімець Г.Г.)

та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 (суддя Березяк Н.Є.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс"

про стягнення заборгованості у розмірі 1 095 481,90 грн,

за участю Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий зміст обставин справи

1.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.05.2024 у справі № 914/3440/23 було вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс" (надалі - ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс", Боржник, Заявник) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (надалі - АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", Стягувач) 995 481,90 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу за період травень-серпень 2023 року та 11 945,78 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

1.2. 21.06.2024 Господарським судом Львівської області було видано судовий наказ № 914/3440/23 на виконання Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.05.2024 у справі № 914/3440/23, який був пред`явлений до виконання та на підставі якого 15.07.2024 начальником відділу Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хомином Володимиром Ярославовичем (надалі - ДВС, Скаржник) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та відкрито виконавче провадження № 75534169.

1.3. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.07.2024 у справі № 914/3440/23 було розстрочено виконання рішення Господарського суду Львівської області від 29.05.2024 у вказаній справі у частині стягнення 995481,90 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу за період травень-серпень 2023 року, на 6 місяців рівними частинами, та затверджено наступний графік його виконання:

- до 29.07.2024 - 165 913,65 грн;

- до 29.08.2024 - 165 913,65 грн;

- до 29.09.2024 - 165 913,65 грн;

- до 29.10.2024 - 165 913,65 грн;

- до 29.11.2024 - 165 913,65 грн;

- до 29.12.2024 - 165 913,65 грн.

1.4. 18.07.2024 ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" було подано заяву до ДВС, якою повідомлено про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 29.05.2024 у справі № 914/3440/23 та до якої долучено ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 914/3440/23 від 03.07.2024.

1.5. 02.04.2025 державним виконавцем ДВС було стягнено з рахунку боржника 101 196,76 грн виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що підтверджується платіжною інструкцією № 4584 від 02.04.2025.

1.6. 14.04.2025 постановою державного виконавця ДВС закінчено виконавче провадження № 75534169 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

1.7. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3440/23 було визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 21.06.2024 у справі № 914/3440/23 про стягнення з ТОВ "Енергія- Тепловодосервіс" на користь АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" 995 481,90 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу за період травень-серпень 2023 року та 11 945,78 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору

1.8. 04.06.2025 представником ТОВ "Енергія- Тепловодосервіс" було подано заяву державному виконавцю ДВС, в якій представник Боржника просив повернути ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" стягнутий у межах виконавчого провадження № 75534169 виконавчий збір у сумі 101 196,76 грн, з підстав того, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3440/23 було визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 21.06.2024 у справі № 914/3440/23.

1.9. Оскільки від державного виконавця ДВС не було відповіді на вказану заяву, то представником Боржника було направлено адвокатський запит № 2506/25 від 25.06.2025.

1.10. У відповідь на вказаний адвокатський запит № 2506/25 від 25.06.2025 начальником ДВС було надіслано лист за вих. № 46804 від 11.07.2025, до якого було долучено копію відповіді ДВС від 04.07.2025 на заяву ТОВ "Енергія- Тепловодосервіс" про повернення судового збору від 04.06.2025.

У своїй відповіді від 04.07.2025 начальник ДВС, в обґрунтування своєї відмови повернути виконавчий збір, зазначив, що зважаючи на те, що виконавчий збір був стягнутий з боржника ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" в законному порядку та те, що виконавче провадження № 75534169 було закінчене до винесення ухвали Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3440/23, відсутні правові підстави для повернення ТОВ "Енергія- Тепловодосервіс" стягнутий в межах виконавчого провадження № 75534169 виконавчий збір.

1.11. 28.07.2025 ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" звернулось до суду першої інстанції із скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просило суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ДВС, яка полягає у неповерненні виконавчого збору, стягнутого у виконавчому провадженні № 75534169 та зобов`язати ДВС повернути ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" виконавчий збір у сумі 101 196,76 грн, стягнутий у виконавчому провадженні № 75534169.

В обґрунтування скарги Заявник зазначив, що державний виконавець помилково відмовив у задоволенні його заяви про повернення виконавчого збору у сумі 101 196,76 грн, стягнутого у межах виконавчого провадження № 75534169, оскільки не врахував, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3440/23 наказ Господарського суду Львівської області від 21.06.2024 у цій самій справі № 914/3440/23 визнано таким, що не підлягає виконанню. На думку Заявника, за наведених обставин відмова у поверненні стягнутого виконавчого збору суперечить приписам частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 скаргу ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" на дії, рішення державного виконавця ДВС, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ДВС, яка полягає у неповерненні виконавчого збору, стягнутого у виконавчому провадженні № 75534169, зобов`язано державного виконавця ДВС повернути ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" виконавчий збір у сумі 101 196,76 грн, стягнутий у виконавчому провадженні № 75534169.

2.2. При розгляді вказаної скарги суд першої інстанції зазначив, що за наявності ухвали про розстрочення виконання рішення державний виконавець мав повернути виконавчий документ на підставі пункту 8 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", застосувавши цю норму за аналогією, як у випадку подання заяви про відстрочення виконання рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова державного виконавця повернути стягнутий виконавчий збір з огляду на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3440/23, якою наказ визнано таким, що не підлягає виконанню, свідчить про порушення ним приписів частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає повернення стягнутого виконавчого збору за настання самостійної підстави визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

2.3. Також 26.08.2025 ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат і стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій заявник просив суд стягнути з ДВС на користь ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

2.4. Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 03.09.2025 заяву Товариства з обмеженою "Енергія-Тепловодосервіс" про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з ДВС на користь ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" судові витрати за надану правничу допомогу у загальному розмірі 18 000,00 грн, що пов`язані з розглядом скарги на бездіяльність державного виконавця у справі № 914/3440/23.

2.4. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 03.09.2025 у справі № 914/3440/23 залишено без змін з аналогічних мотивів.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. Звертаючись з касаційною скаргою ДВС просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 року у справі № 914/3440/23 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі № 914/3440/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" на дії державного виконавця у справі № 914/3440/23 відмовити в повному обсязі.

3.2. В обґрунтуванні касаційної скарги ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" вказує, що:

- суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 8 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки наведена норма, за твердженням Скаржника, регулює випадок подання заяви про відстрочення виконання рішення, тоді як у цій справі йдеться про розстрочення виконання судового рішення;

- судами також неправильно застосовано частину сьому статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", адже на момент стягнення виконавчого збору виконавчий документ був чинним, а закінчення виконавчого провадження відбулося з підстав, відмінних від тих, що охоплюються диспозицією зазначеної норми.

За позицією Скаржника, станом на 02.04.2025 підтверджень про сплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій боржником не надано, у зв`язку з чим державним виконавцем, керуючись статтями 18, 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження", було винесено постанову про арешт коштів боржника, списано кошти з арештованого рахунку та платіжними інструкція № 2202, № 2272 та № 2273 від 09.04.2025, кошти перераховано за призначенням (виконавчий збір до Державного бюджету України").

- суди попередніх інстанцій, з`ясовуючи належний суб`єктний склад спору, не врахували факту перерахування суми виконавчого збору на рахунок Державного бюджету України в органах Казначейства. За таких обставин, на переконання Скаржника, повернення коштів з Державного бюджету України передбачає необхідність залучення до участі у справі відповідного органу Державної казначейської служби України.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Суд вважає, що касаційна скарга ДВС підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені Скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.3. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025, якими задоволено скаргу ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" на дії (рішення) органу ДВС, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця, що полягала у неповерненні виконавчого збору, стягнутого у виконавчому провадженні № 75534169, та зобов`язано ДВС повернути товариству виконавчий збір у сумі 101 196,76 грн з підстав порушення пункту 8 частини першої статті 37 і частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

4.4. Виходячи з мотивів судових рішень, що оскаржуються, та доводів касаційної скарги, предметом касаційного дослідження у цій справі є насамперед перевірка правильності розгляду судами скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця за суб`єктним складом, визначеним Боржником, з урахуванням підстав звернення та предмета заявлених до суду вимог, а також того, чи відповідає обраний процесуальний спосіб захисту характеру стверджуваного порушення та заявленому правовому результату.

Лише за умови підтвердження належності такого розгляду (у тому числі щодо процесуальної можливості вирішення спору саме в порядку скарги у виконавчому провадженні) підлягає перевірці правильність застосування судами пункту 8 частини першої статті 37 і частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у контексті встановлених обставин спору, зокрема щодо наявності передумов для повернення стягнутого виконавчого збору та оцінки правомірності вчинення/невчинення державним виконавцем відповідних дій.

4.5. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

4.6. В обґрунтування скарги ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" зазначає, що державний виконавець ДВС безпідставно відмовив у задоволенні його заяви про повернення виконавчого збору в сумі 101 196,76 грн, стягнутого у межах виконавчого провадження № 75534169, оскільки не врахував правових наслідків ухвали Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3440/23, якою наказ Господарського суду Львівської області від 21.06.2024 у цій самій справі визнано таким, що не підлягає виконанню.

На думку Заявника, визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є самостійною підставою, з якою закон пов`язує необхідність повернення стягнутого виконавчого збору, а відтак відмова державного виконавця у поверненні таких коштів суперечить приписам частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження". У цьому ж контексті Заявник наголошує, що за наявності зазначеної ухвали державний виконавець був зобов`язаний діяти у спосіб і в порядку, визначених законом, зокрема вчинити передбачені процедурою дії для ініціювання повернення неправомірно стягнутих сум виконавчого збору, однак таких дій не вчинив.

Відтак, вимоги скарги ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" зумовлені оскарженням саме бездіяльності державного виконавця ДВС, яка, за твердженням Заявника, полягає у неповерненні виконавчого збору та невжитті належних заходів для відновлення порушеного майнового становища заявника шляхом стягнення з ДВС на його користь помилково стягнутих коштів у сумі 101 196,76 грн.

4.7. Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження.

Зокрема, витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

4.8. За положеннями частин першої-третьої та сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

4.9. Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка регулює спірні у справі правовідносини) повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснює казначейство України за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету.

4.10. На виконання зазначеної статті Кодексу наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 затверджений Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, положення якого встановлюють порядок взаємодії державних органів (казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету).

4.11. За змістом частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

4.12. Суд зазначає, що питання належного суб`єктного складу учасників та особливостей судового вирішення спору про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору отримало правове вирішення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

За обставинами спору у справі № 910/23967/16 товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень та Казначейської служби про стягнення з Державного бюджету України зайво стягнутих коштів у розмірі 2 467 967,79 грн виконавчого збору, посилаючись на приписи статті 27 Закону України "Про виконавче провадження". Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заявлення відповідної вимоги є обґрунтованим, а належною матеріально-правовою підставою для її задоволення у таких правовідносинах виступають положення статті 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому наголошено, що оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Визначаючи суб`єктний склад такого спору, Велика Палата Верховного Суду, керуючись статтею 45 Бюджетного кодексу України, Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226, статтею 170 Цивільного кодексу України та частиною четвертою статті 56 Господарського процесуального кодексу України, виходила з того, що у такій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету) .

4.13. Також Суд ураховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21.

Предметом розгляду у цій справі було стягнення з Державного бюджету України сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, сплачених позивачем у межах виконавчого провадження. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відділ державної виконавчої служби безпідставно відмовив у поверненні виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, стягнутих під час виконання вимоги про сплату боргу, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на приписи статей 170, 1212 Цивільного кодексу України, частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, а також статей 27, 39 Закону України "Про виконавче провадження", заявив вимогу про стягнення відповідних сум з Державного бюджету України. Відповідачами у справі № 551/1099/21 визначено відділ державної виконавчої служби та територіальний орган казначейства.

У наведеній постанові Верховний Суд зазначив, що у випадку неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

При визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за вказаними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, згідно з якою спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Одночасно було зазначено що належними відповідачами у такому спорі є ВДВС (дії якого призвели до стягнення спірних коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету).

4.14. Аналогічні висновки викладено також у постановах Верховного Суду 22.06.2023 у справі № 913/567/19(913/725/21), від 25.06.2024 у cправі № 910/12267/23.

4.15. Отже, у практиці Верховного Суду сформовано позицію, за якою у разі незгоди особи з діями/бездіяльністю виконавця або посадової особи органу стягнення щодо неповернення їй стягнутих сум виконавчого збору така особа має право на судовий захист саме шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, належним суб`єктним складом у такій категорії спорів є орган, дії якого призвели до стягнення спірних коштів, та Казначейська служба, яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету.

У такий спосіб, спір щодо повернення помилково або надмірно стягнутих сум виконавчого збору підлягає розгляду за правилами позовного провадження із визначенням належного суб`єктного складу учасників та відповідним матеріально-правовим обґрунтуванням заявлених вимог, а не у порядку звернення зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність виконавця або посадової особи органу виконання за приписами статей 339-1, 340 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлено правовою природою такого спору та специфікою його розгляду.

Суди попередніх інстанцій на наведене належної уваги не звернули і, всупереч правовій природі заявлених вимог та визначеним законом і практикою Верховного Суду процесуальним підходам, розглянули їх в межах скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця, фактично вирішивши майновий спір про стягнення коштів, набувачем яких є Державний бюджет України, за неналежного суб`єктного складу учасників такого спору та процедури розгляду такого спору.

4.16. За таких обставин судам належало відмовити у задоволенні скарги, мотивувавши це тим, що заявлені вимоги не можуть бути розглянуті у межах судового контролю за виконанням судових рішень, та водночас зазначити на необхідності реалізації заявником права на судовий захист шляхом звернення з окремим позовом про стягнення відповідних сум з Державного бюджету України з визначенням належного суб`єктного складу учасників спору і відповідним матеріально-правовим обґрунтуванням.

4.17. У зв`язку із цим доводи Скаржника щодо фактичного розгляду спору за неналежним складом сторін є обґрунтованими та знаходять своє підтвердження матеріалами справи і сформованими правовими підходами Верховного Суду.

4.18. Оскільки розгляд по суті заявлених ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" вимог у межах скарги є передчасним, Суд на цій стадії не надає правової оцінки іншим доводам Скаржника, зокрема щодо правильності застосування судами пункту 8 частини першої статті 37 та частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

5.3. Відповідно до частин першої та третьої статті 311 Господарського процесуального кодексу України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

5.4. За встановлених обставин Суд дійшов висновку, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 та ухвала Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 у справі № 914/3440/23 підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні скарги ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" на дії, рішення державного виконавця ДВС, визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця ДВС, яка полягає у неповерненні виконавчого збору, стягнутого у виконавчому провадженні № 75534169, зобов`язанні державного виконавця ДВС повернути ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" виконавчий збір у сумі 101 196,76 грн, стягнутий у виконавчому провадженні № 75534169.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.08.2025 у справі № 914/3440/23 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс" на дії, рішення державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Хомина Володимира Ярославовича відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко