ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 927/956/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Коленченка О. О. (адвокат),

відповідача - Манжули Н. Л. (у порядку самопредставництва),

третіх осіб-1- 4 - Підгорного К. Є. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Чексіл-Автосервіс"

до Чернігівської міської ради,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 ,

2) ОСОБА_2 ,

3) ОСОБА_3 ,

4) ОСОБА_4 ,

про визнання укладеною додаткової угоди.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. 08.10.2024 Приватне акціонерне товариство "Чексіл-Автосервіс" (далі - ПрАТ "Чексіл-Автосервіс", Товариство, Орендар, позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівської міської ради (далі - Чернігівська міськрада, Міськрада, Орендодавець, відповідач) про визнання укладеною між сторонами додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 20.01.2020 № 4598 (далі - договір оренди від 20.01.2020, договір № 4598) на той самий строк і на тих самих умовах у редакції проєкту, запропонованого позивачем, посилаючись на положення статті 3, 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 12, 66, 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 14, 286- 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статті 187 Господарського кодексу України, чинного до 27.08.2025 (далі - ГК України), статей 8, 15, 33 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон України № 161-XIV) у редакції, чинній до 15.07.2020, статей 10, 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що:

1) Товариство дотрималося встановленої статтею 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020) процедури поновлення договору оренди землі, завчасно (більш як за 90 днів до закінчення строку дії договору) направивши Міськраді лист-клопотання про поновлення договору оренди від 20.01.2020 із доданим проєктом додаткової угоди до нього, натомість відповідач порушив вимоги частини 5 статті 33 цього Закону, оскільки не дотримався місячного строку для надання відповіді на зазначений лист, а відмова у продовженні договору оренди на новий строк у формі рішення органом місцевого самоврядування не оформлялася;

2) зволікання відповідача з продовженням дії договору оренди є підставою для судового захисту, позаяк поведінка Орендодавця створює стан правової невизначеності щодо земельної ділянки, на якій розташовані належні позивачу об`єкти нерухомості;

3) посилання Міськради на наявність у власності третіх осіб об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці площею 22,5150 га, кадастровий номер :01:036:0728 (далі - спірна земельна ділянка, орендована земельна ділянка), розташованій на вул. І. Мазепи, 66 у м. Чернігові, як на підставу для відмови в поновленні договору № 4598, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з огляду на положення статті 120 ЗК України та статті 8 Закону України № 161-XIV.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2025 (суддя Кузьменко Т. О.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 (головуючий - Коробенко Г. П., судді Кравчук Г. А., Тищенко А. І.), позов задоволено повністю.

4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на норми статей 791, 120 ЗК України, статей 271, 289 ПК України, статей 3, 377, 792 ЦК України, статей 13, 15, 21, 33 та абзацу 4 Перехідних положень Закону України № 161-XIV, статей 5, 13, 15, 18 Закону України "Про оцінку земель", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 13, 14, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що:

1) ураховуючи висновки щодо застосування положень частин 1- 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020, тобто станом на дату укладення договору оренди від 20.01.2020), викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 і від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, у постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20, від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21, від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23, суди достовірно встановили той факт, у відповідь на лист-клопотання ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" від 13.11.2023 № 13112023/5 про поновлення договору оренди від 20.01.2020 Чернігівська міськрада листом від 21.12.2023 № 757/23/вих "Про поновлення договору оренди земельної ділянки" повідомила про неможливість продовження договору оренди, тобто відповідь на звернення позивача надано з порушенням встановленого частиною 5 статті 33 Закону України № 161-XIV місячного терміну, зокрема, у зазначений термін Орендодавець не повідомив Орендаря про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди землі, рішення ані про відмову, ані про поновлення договору оренди не прийнято, додаткову угоду до договору № 4598 не укладено, матеріали справи не містять доказів щодо ведення переговорів з метою узгодження з Орендарем (за необхідності) істотних умов договору;

2) матеріали справи також не містять заперечень відповідача у поновленні договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку договору (у порядку частини 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020)), а Товариство продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою, що не заперечується Міськрадою, підтверджується обставинами розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна позивача, поданою позивачем податковою декларацією з плати за землю за 2024 рік і листом Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області) від 25.09.2024 № 3035/АП/25-01-13-01-11, в якому зазначено про відсутність станом на 01.09.2024 заборгованості зі сплати податків по платнику ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" (), зокрема з орендної плати, що є підставою для поновлення (продовження) договору оренди від 20.01.2020 на той самий строк і на тих самих умовах.

3) матеріали справи не містять доказів щодо внесення позивачем орендних платежів за 2021- 2024 рр. (банківські виписки, платіжні доручення, розрахунки тощо), відтак відповідач не довів належними та допустимими доказами неповноту сплати позивачем орендної плати за землю;

4) відповідач скористався передбаченим Законом України від 11.04.2023 № 3050-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" правом на відкоригування нарахованих податкових зобов`язань із плати за землю за період із березня 2022 року по грудень 2023 року шляхом подання уточнюючої податкової декларації за 2023 рік у порядку, визначеному ПК України.

Водночас, відхиляючи доводи Міськради щодо необхідності нарахування Товариством орендної плати за 2021 і 2022 роки із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, суд першої інстанції, враховуючи викладений в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19 висновок (у контексті того, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки внаслідок індексації є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками, тобто не тягне автоматичної зміни умов договорів щодо розміру орендної плати), зазначив про відсутність укладення між сторонами будь-якої додаткової угоди до договору № 4598 щодо питання перерахунку з 20.01.2020 (за чотири роки дії договору) розміру орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі, тоді як умовами цього договору не визначено обов`язку Орендаря самостійно здійснювати обчислення орендної плати із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, а його пунктом 13 передбачено право сторін один раз на рік переглядати розмір орендної плати.

У свою чергу, не беручи до уваги аргументи відповідача щодо неможливості поновлення договору оренди з тих причин, що позивач не є власником усіх об`єктів нерухомого майна на орендованій земельній ділянці, розташованій на вул. І. Мазепи, 66 у м. Чернігові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що:

1) спірна земельна ділянка, стосовно якої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - треті особи) пунктом 5.5 рішення Чернігівської міськради від 01.06.2023 № 32/VIII-33 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо її поділу, наразі залишається неподіленою, тобто існує в межах, визначених проєктом землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки 2019 року та договором № 4598;

2) ані положеннями статті 120 ЗК України, ані Законом України № 161-XIV перехід права власності на частку у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна не визначено як імперативну заборону поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки сам факт набуття права власності на частку в праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у користування земельної ділянки, яка не є сформованою як об`єкт цивільних прав;

3) матеріали справи не містять і відповідачем на надано жодних доказів щодо зміни меж або цільового призначення спірної земельної ділянки, у тому числі формування в її межах нової земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 791 ЗК України, тому відповідні твердження Міськради є необґрунтованими;

4) між Товариством та іншими співвласниками об`єктів нерухомого майна на орендованій земельній ділянці немає спорів щодо користування нею, а правовідносини між співвласниками об`єктів нерухомого майна ґрунтуються на договірних засадах і не порушують при цьому прав місцевої територіальної громади.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, Чернігівська міськрада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що:

1) суди не врахували висновку щодо застосування положень статті 141 ЗК України, статті 651 ЦК України, статей 24, 25, 32 Закону України № 161-XIV (в контексті того, що саме задоволення позову про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок орендодавцеві призведе до забезпечення найкращих інтересів держави та територіальної громади, оскільки орендар, який тривалий час не сплачував орендну плату як повністю, так і частково, є недобросовісним і недисциплінованим контрагентом, а тому збереження договірних відносин з таким орендарем не відповідатиме інтересам територіальної громади як власника земельних ділянок, які визначаються доцільністю та ефективністю використання майна, а також не сприятиме досягненню максимального економічного ефекту задля соціально-економічного розвитку територіальної громади), викладеного в пункті 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23;

2) суди не врахували висновків щодо застосування норм частин 5 і 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020) (в контексті визначення ними загального та спеціального правил продовження орендних земельних правовідносин), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19;

3) суди не врахували висновку щодо застосування положень статті 3 ЦК України (в контексті того, що в межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору), викладеного в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.

4) на теперішній час відсутній висновок щодо питання застосування норм права в подібних правовідносинах, а саме щодо можливості укладення додаткової угоди до закінченого договору оренди про його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах у разі зміни часток у праві власності на нерухомість попереднього орендаря та набуття часток у праві власності на нерухоме майно новими власниками. Як наслідок, ухвалюючи рішення у справі № 927/956/24, суд не врахував зміну істотної умови - фактичного користувача спірної земельної ділянки, а отже попередній договір оренди не може бути поновлений на тих самих умовах (визначених у договорі, який закінчився).

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

7. ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.

Треті особи у відзиві на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Чернігівської міськради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 927/956/24 та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 27.01.2026.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 20.01.2020 між Чернігівською міськрадою (Орендодавець) та ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" (Орендар) було укладено договір № 4598, за умовами пунктів 1- 3, 5 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер :01:036:0728, яка розташована на вул. І. Мазепи, 66 у м. Чернігові, з розробленням проєкту її відведення на підставі пункту 1.4 рішення Міськради від 24.12.2019 № 49/VІІ-18 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам". В оренду передається земельна ділянка площею 22,5150 га. На земельній ділянці розміщені будівлі та споруди промислового призначення. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер :01:036:0728) на дату укладення договору становить 118 588 756,50 грн (526,71 за 1 м2).

Пунктом 8 договору оренди від 20.01.2020 передбачено, що цей договір укладено до 25.02.2024. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 90 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

У пунктах 9- 11, 13 договору № 4598 сторони погодили, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та розмірі 3 відсотки нормативної грошової оцінки землі, що становить 3 557 662,70 грн (15,80 грн з 1 м2) на рік. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки за попередні роки, К=1,06. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Орендна плата вноситься Орендарем щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця відповідно до статті 287 ПК України на рахунок, вказаний Орендодавцем (одержаний в ГУ ДПС у Чернігівській області). Розмір орендної плати переглядається не більше 1 разу на рік у разі: 1) зміни умов господарювання, передбачених договором; 2) зміни розмірів орендної плати, визначених ПК України, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; 3) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; 4) зміни нормативної грошової оцінки земель комунальної власності; 5) в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з пунктом 30 договору оренди від 20.01.2020 зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв`язується у судовому порядку.

Додатком № 2 до договору оренди № 4598, яким є розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена станом на 01.01.2020, визначено:

- цільове (функціональне) призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості - 11.02;

- площа, кв. м.: 225150;

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 01.01.2020 (гривень/кв. м.): 526,71;

- добуток коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки: 1,06;

- прийнятий для розрахунку розмір орендної плати у відсотках нормативної грошової оцінки земельної ділянки: 3 %;

- розмір орендної плати, грн/кв. м. на рік: 15,8013.

10. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.09.2024 № 400988673 убачається, що 22.01.2020 державним реєстратором управління адміністративних послуг Чернігівської міськради Прус Т. В. проведено державну реєстрацію права оренди ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" на спірну земельну ділянку на підставі договору оренди земельної ділянки, серія та номер: 4598, виданий 20.01.2020 (номер запису про інше речове право: 35196485).

Із інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.09.2024 №№ 395436099, 395435541, 395435623, 395435690, 395435994, 395434549 убачається, що за Товариством зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за третіми особами 24.07.2020 зареєстровано право спільної власності на частку об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: вул. Мазепи Івана, 66/1, м. Чернігів, корпус 1, приміщення 2, приміщення 3 (номери відомостей про речове право: 37472887, 45405821, 37472775, 45405914, 37472500, 45405966, 37472636).

11. Згідно з пунктом 5.5 рішення Чернігівської міськради від 01.06.2023 № 32/VIII-33 "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам" надано третім особам дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки.

01.07.2023 між фізичною особою-підприємцем Кумедою В. П. і третіми особами укладено договір на створення (передачу) науково-технічної продукції № 22, предметом якого є виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу орендованої земельної ділянки.

12. Листом від 13.11.2023 № 13112023/5 із доданим проєктом додаткової угоди до договору оренди від 20.01.2020 ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" звернулося до Чернігівської міськради з проханням поновити договір № 4598 в зв`язку з його закінченням, який (лист) отримано відповідачем 14.11.2023, що підтверджується штемпелем "отримано" загального відділу Чернігівської міськради.

У відповідь на лист Товариства від 13.11.2023 Управління земельних ресурсів Чернігівської міськради (далі - Управління) листом від 21.12.2023 № 757/23/вих "Про поновлення договору оренди земельної ділянки" повідомила про те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на спірній земельній ділянці перебувають об`єкти нерухомості третіх осіб і пунктом 5.5 рішення Чернігівської міськради від 01.06.2023 № 32/VIII-33 цим фізичним особам надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу орендованої земельної ділянки, тому, на думку Орендодавця, до її поділу поновлення договору оренди від 20.01.2020 неможливе, оскільки будуть порушені права інших власників нерухомості.

При цьому в зазначеному листі Управління пропонує звернутися до третіх осіб із клопотанням про передачу в оренду земельної ділянки разом з іншими власниками нерухомості, і відповідно до часток кожного з них у праві власності буде укладено договір оренди за результатами прийнятого Чернігівською міськрадою рішення.

Крім того, в цьому листі Управління зазначило про те, що відповідно до відомостей ГУ ДПС у Чернігівській області (лист від 24.11.2023 № 6168/5/25 01-04-01-02) ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" подало у 2023 році декларацію з плати за земельну ділянку в сумі 1 875 189,92 грн, тоді як за умовами договору № 4598 із урахуванням коефіцієнтів індексації за 2021- 2022 рр. Товариство повинно було задекларувати та сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою у 2023 році у сумі 4 500 443,31 грн.

У зв`язку з викладеним у листі від 21.12.2023 № 757/23/вих наголошується на необхідності подання до ГУ ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11) уточнюючої податкової декларації з плати за спірну земельну ділянку відповідно до умов договору оренди, тобто в сумі 4 500 443,31 грн і сплатити зазначені кошти, а після їх сплати Товариству слід надати до Управління копії платіжних документів.

13. Відповідно до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), яка міститься в матеріалах справи, платником податків (ПрАТ "Чексіл-Автосервіс") за 2023 рік задекларовано 4 500 455,81 грн річної суми орендної плати за спірну земельну ділянку.

Згідно з квитанцією № 2 органу податкової служби зазначений документ отримано (прийнято) ГУ ДПС у Чернігівській області 16.02.2023 о 13:08:40, реєстраційний номер документа .

Відповідно до квитанції № 2 органу податкової служби 21.08.2023 Товариство подало уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік, реєстраційний номер декларації в контролюючому органі, яка уточняється, .

За змістом поданої декларації уточнення проведено у зв`язку з прийняттям Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно".

Згідно з податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), яка міститься в матеріалах справи, платником податків (ПрАТ "Чексіл-Автосервіс") за 2024 рік задекларовано 4 729 973,72 грн річної суми орендної плати за спірну земельну ділянку.

Відповідно до квитанції № 2 органу податкової служби зазначений документ отримано (прийнято) ГУ ДПС у Чернігівській області 07.02.2024 о 13:13:39, реєстраційний номер документа .

14. Товариство листом від 17.09.2024 № 17092024 звернулося до ГУ ДПС у Чернігівській області з проханням надати інформацію про наявність або відсутність своєї заборгованості по податках і зборах станом на 01.01.2024 та станом на 01.09.2024.

Листом від 25.09.2024 № 3035/АП/25-01-13-01-11 ГУ ДПС у Чернігівській області повідомило позивача про те, що згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС станом на 01.01.2024 та станом на 01.09.2024 по платнику - ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" () заборгованість зі сплати податків і зборів не обліковувалася.

15. На праві користування (оренди) у Товариства перебувають інші земельні ділянки за адресою: вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, на яких також розміщені будівлі та споруди промислового призначення, що належать позивачу на праві власності.

Згідно з рішенням Чернігівської міськради від 08.02.2024 № 37/VIII-40 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним та фізичним особам" Товариству було поновлено договори оренди землі за зазначеною адресою, зокрема стосовно земельних ділянок, кадастрові номери: :01:036:0698, :01:036:0283.

Позиція Верховного Суду

16. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

17. Колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

18. 16.01.2020 набрав чинності Закон України від 05.12.2019 № 340-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", яким статтю 33 Закону України № 161-XIV, що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції, а також розділ IX "Перехідні положення" цього Закону доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту:

"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 1261 Земельного кодексу України.

Правила, визначені статтею 1261 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що поновлення договору оренди від 20.01.2020 має здійснюватися на умовах, визначених таким договором, за правилами, чинними на момент його укладення, а саме відповідно до положень статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020, тобто на час укладення договору).

19. За змістом положень статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020):

- орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2);

- до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина 3);

- орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5);

- у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина 6);

- додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина 8);

- відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина 9).

20. Таким чином, виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України № 161-XIV. І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Наведений правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, про відсутність вагомих підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду зазначила у пункті 29 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

21. Базуючись на зазначених вище правових позиціях Верховного Суду та узагальнюючи їх, можна дійти висновку про те, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020) у контексті дій сторін договору оренди від 20.01.2020 виглядає таким чином:

- якщо орендар у строки, встановлені договором або за відсутності інших строків, встановлених договором, у строки, встановлені законом, не звернувся до орендодавця взагалі або звернувся з їх порушенням та/або не надав проєкт договору, то суди повинні відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним незалежно від подальших дій орендодавця, оскільки саме орендарем в цьому випадку не дотримано вимоги договору та закону;

- якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проєкт договору (незалежно від того, чи цей проєкт містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився з запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в рамках своїх повноважень, а отже, суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним;

- якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проєкт договору (незалежно від того, чи цей проєкт містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі або відмовив з порушенням місячного терміну, однак при цьому протягом одного місяця після закінчення строку договору надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним, оскільки таке право орендодавця прямо передбачено частиною 6 статті 33 Закону України № 161-XIV;

- якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору після його закінчення, надав проєкт договору (незалежно від того чи цей проєкт містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі, при цьому орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним на той самий строк і на тих же самих умовах (аналогічний висновок викладено в пункті 5.12 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21 зі спору, що виник із подібних правовідносин).

22. Для реалізації переважного права на поновлення договору оренди принципово важливим є дотримання обома сторонами договору визначених Законом України № 161-XIV строків: орендарем - для повідомлення орендодавця про намір поновити договір оренди, орендодавцем - для відповіді на своєчасно надіслане звернення орендаря. Обов`язок орендодавця розглянути в місячний строк звернення орендаря виникає тільки у випадку виконання орендарем взятого на себе обов`язку повідомлення орендодавця про свій намір у строк, погоджений сторонами в договорі оренди.

Така правова позиція є усталеною та викладена, зокрема але не виключно, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20, від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин.

23. При цьому в разі, якщо орендодавець відмовляється укласти чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість якої визначена у частині 8 статті 33 Закону України № 161-XIV, то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною такої угоди з викладенням її змісту в резолютивній частині судового рішення.

24. Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (див. постанови від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18);

Єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, а саме шляхом укладення згаданої у частинах 3, 5- 8, 11 статті 33 Закону України № 161-XIV додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.

Оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, принципи свободи договору, судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності належать до фундаментальних засад цивільного законодавства, а сторони у договорі оренди землі є однаково зобов`язаними виконувати як умови законодавства, так і цього договору, то визнання договору укладеним внаслідок того, що, не зважаючи на дотримання орендарем вимог закону та договору, орендодавець фактично маючи можливість двічі відмовитися від продовження орендних правовідносин (перший раз у місячний термін з моменту звернення орендаря, а другий - протягом місяця після закінчення строку договору оренди) не здійснив жодних юридично значимих дій, спрямованих на припинення відносин, то визнання договору укладеним на той самий строк і на тих же самих умовах є способом забезпечення прав більш вразливої (слабкої) сторони у правовідносинах, гарантією стабільності цивільних та господарських правовідносин між їх учасниками.

25. Судами попередніх інстанцій достовірно встановлено той факт, що Товариство завчасно, у строк, встановлений пунктом 8 договору оренди від 20.01.2020 (не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку його дії), а саме за 104 дні до закінчення строку дії договору № 4598 повідомило Міськраду про намір поновити його дію. До зазначеного листа, який отримано відповідачем 14.11.2023, додано проєкт додаткової угоди про продовження договору оренди від 20.01.2020 на той самий строк і на тих самих умовах.

Проте Чернігівська міськрада у встановлений законом місячний термін не заперечила проти поновлення договору оренди землі, оскільки відповідь Управління земельних ресурсів Чернігівської міськради у виді листа від 21.12.2023 № 757/23/вих "Про поновлення договору оренди земельної ділянки" було надано з порушенням місячного терміну, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України № 161-XIV, тобто Орендодавцем вимоги Закону не дотримано, зокрема, у зазначений місячний термін про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди землі орендаря не повідомлено, рішення ані про відмову, ані про поновлення договору оренди землі не прийнято.

26. Крім того, матеріали справи також не містять заперечень відповідача проти поновлення договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку його дії.

При цьому ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, що підтверджується, зокрема, знаходженням на ній об`єктів нерухомого майна, право приватної власності на які зареєстровано за позивачем.

27. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо внесення позивачем орендної плати за 2021- 2023 рр. без урахування коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель з огляду на таке.

28. На обґрунтування неповноти сплати позивачем орендної плати Міськрада вказувала на те, що ПрАТ "Чексіл-Автосервіс" подало в 2023 році декларацію з плати за земельну ділянку у сумі 1 875 189,92 грн, тоді як відповідно до умов договору оренди від 20.01.2020 із урахуванням коефіцієнтів індексації за 2021 та 2022 роки Товариство мало задекларувати та сплатити орендну плату за користування нею земельною ділянкою у 2023 році у розмірі 4 500 443,31 грн.

29. Згідно з пунктами 289.1, 289.2 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

30. За змістом положень пункту 10 договору № 4598 обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки за попередні роки (тобто ті, що передують 2020 року), К=1,06. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Під час укладення вказаного договору оренди сторонами підписано розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена, станом на 01.01.2020 (додаток № 2 до договору), зі змісту якого вбачається врахування добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки: 1,06.

31. У пункті 66 постанові від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19 судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформульовано такий комплексний висновок щодо застосування положень статті 21 Закону України № 161-XIV та статті 289 ПК України:

"Нормами статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України "Про оренду землі" та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися".

32. За таких обставин суд першої інстанції правомірно відхилив доводи Міськради щодо необхідності нарахування Товариством орендної плати за 2021 і 2022 роки із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, оскільки не було укладено будь-яких додаткових угод до договору № 4598 щодо питання перерахунку з 20.01.2020 (за чотири роки дії договору) розміру орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі, тоді як умовами цього договору не визначено обов`язку Орендаря самостійно автоматично здійснювати обчислення орендної плати із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, а його пунктом 13 передбачено право сторін один раз на рік переглядати розмір орендної плати.

33. Крім того, обґрунтовуючи належне виконання Товариством своїх обов`язків за договором оренди від 20.01.2020, суди першої та апеляційної інстанцій також послалися як на лист ГУ ДПС у Чернігівській області від 25.09.2024 № 3035/АП/25-01-13-01-11, яким підтверджується відсутність заборгованості з орендної плати станом на 01.09.2024 по платнику - ПрАТ "Чексіл-Автосервіс", так і на недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами неповноти сплати позивачем орендної плати за землю за 2021- 2024 рр.

Наявні ж заперечення скаржника зводяться передусім до переоцінки доказів у справі, проте згідно з імперативними положеннями частини 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

34. Колегія суддів звертає увагу на суперечливе посилання апеляційного суду на те, що відповідач скористався передбаченим Законом України від 11.04.2023 № 3050-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" правом на відкоригування нарахованих податкових зобов`язань з плати за землю за період із березня 2022 року по грудень 2023 року шляхом подання уточнюючої податкової декларації за 2023 рік у порядку, визначеному ПК України, внаслідок чого суму належної до сплати орендної плати за землю за 2023 рік було знижено з початкової суми 4 500 443,31 грн до суми в 1 875 189,92 грн, оскільки відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 Перехідних положень ПК України (в редакції зазначеного Закону, чинній з 06.05.2023), починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

35. Таким чином, необхідною передумовою звільнення орендарів земельних ділянок державної та комунальної власності від сплати орендної плати з 01.01.2023 визначено розташування орендованих земельних ділянок у спірний період (2023 рік) на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, включених до відповідного Переліку.

Однак зі змісту Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, убачається, що на території Чернігівської міської територіальної громади, на якій розташована орендована земельна ділянка, активні бойові дії завершилися 31.03.2022, що виключає звільнення Товариства від сплати орендної плати за 2023 рік на підставі Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ.

36. Разом з тим із мотивів, наведених у пунктах 27- 33 цієї постанови, Верховний Суд зауважує, що саме по собі помилкове посилання місцевого та апеляційного господарських судів на обґрунтування своїх висновків на положення Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", яким спірні правовідносини не регулюються, не призвело до ухвалення неправильних по суті рішення та постанови, а тому не може бути підставою для її скасування чи зміни, оскільки в силу положень частини 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

37. Отже, ураховуючи наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суди попередніх інстанцій, дослідивши належним чином зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку щодо задоволення позову про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди від 20.01.2020 на той самий строк і на тих самих умовах.

38. Відповідач у поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме:

якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

39. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій 1) висновків щодо застосування норм частин 5 і 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19; 2) висновку щодо застосування положень статті 141 ЗК України, статті 651 ЦК України, статей 24, 25, 32 Закону України № 161-XIV, викладеного в пункті 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23; 3) висновку щодо застосування положень статті 3 ЦК України, викладеного в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, з огляду на таке.

40. Велика Палата Верховного Суду в пункті 38 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 сформулювала такі висновки щодо застосування норм частин 5 і 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020) у подібних правовідносинах:

"38. Частини п`ята та шоста статті 33 Закону № 161-XIV встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:

38.1. За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону № 161-XIV, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.

38.2. Спеціальне правило, викладене у частині шостій статті 33 Закону № 161-XIV, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.

Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону № 161-XIV. Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18)".

Схожі за змістом висновки викладено в пункті 8.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 143/591/20.

41. Зміст оскаржуваних рішення та постанови переконливо свідчить про те, що, враховуючи достовірно встановлені судами попередніх інстанцій обставини порушення Орендодавцем місячного терміну для направлення Орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди, суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до висновків щодо застосування положень частин 5, 6 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020) у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник.

42. Водночас зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

43. Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій як висновку щодо застосування положень статті 141 ЗК України, статті 651 ЦК України, статей 24, 25, 32 Закону України № 161-XIV (у контексті того, що саме задоволення позову про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок орендодавцеві призведе до забезпечення найкращих інтересів держави та територіальної громади, оскільки орендар, який тривалий час не сплачував орендну плату як повністю, так і частково, є недобросовісним і недисциплінованим контрагентом, а тому збереження договірних відносин з таким орендарем не відповідатиме інтересам територіальної громади як власника земельних ділянок, які визначаються доцільністю та ефективністю використання майна, а також не сприятиме досягненню максимального економічного ефекту задля соціально-економічного розвитку територіальної громади), викладеного в пункті 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, так і висновку щодо застосування положень статті 3 ЦК України (у контексті того, що в межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору), викладеного в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, оскільки за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій справі та в зазначених справах не є подібними з огляду на істотні відмінності в фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього господарського спору.

44. Так, на відміну від цієї справи, під час розгляду якої суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, урахували встановлені ними обставини належного виконання Товариством зобов`язань за договором оренди від 20.01.2020 та відсутності заборгованості з орендної плати, ухвалюючи постанову від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 (предмет позову - розірвання договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок), якою судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, Велика Палата Верховного Суду виходила з протилежних фактичних обставин - систематичної (два і більше випадків) повної несплати орендарем орендної плати в 2019 і 2022 рр., що в підсумку зумовило розірвання чинних договорів оренди земельних ділянок на підставі пункту "д" частини 1 статті 141 ЗК України (див. пункти 125, 130 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду).

Крім того, скаржник належним чином не обґрунтував і не довів того, як врахування зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень статті 141 ЗК України, статті 651 ЦК України, статей 24, 25, 32 Закону України № 161-XIV, якими спірні правовідносини поновлення договору оренди землі в цій справі не регулюються, може вплинути, а тим більше спростувати покладений в основу оскаржуваного рішення висновок суду першої інстанції щодо наявності передбачених частинами 5, 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020) підстав для поновлення договору оренди від 20.11.2024 на той самий строк і на тих самих умовах.

45. У свою чергу, колегія суддів відхиляє передчасне посилання скаржника на неврахування викладеного в пункті 6.35 постанови судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 висновку про те, що в межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору, оскільки, по-перше, змінюючи мотивувальну частину постанови апеляційного суду в справі № 906/1314/21, якою було визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 05.03.2012 № 94, Верховний Суд виснував про те, що суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України № 161-XIV в редакції, чинній на момент укладання договору оренди (тобто в редакції, чинній до 15.07.2020), а мав застосувати нову редакцію цього Закону (чинну з 16.07.2020) (див. пункт 6.26 зазначеної постанови), тоді як спірні правовідносини в цій справі (№ 927/956/24) є предметом іншого правового регулювання (нормами Закону України № 161-XIV в редакції, чинній до 15.07.2020).

По-друге, з матеріалів цієї справи вбачається, що Міськрада як власник не приймала рішення більш розумно розпорядитися землею (в тому числі виставити право оренди на торги), а також не довела неналежного виконання Орендарем умов договору оренди від 20.01.2020.

46. Таким чином, в цій справі та в справах №№ 918/391/23, 906/1314/21, на постанови Верховного Суду в яких посилається відповідач у поданій касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

47. Викладене вище переконливо свідчить про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин і зумовлене цим їх неоднакове правове регулювання у справі № 927/956/24 та в справах №№ 918/391/23, 906/1314/21.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та в справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

48. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо застосування положень частин 5 і 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, що наразі виключає як закриття касаційного провадження в частині зазначеної підстави касаційного оскарження, так і скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України

49. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

50. У пункті 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц викладено такий висновок щодо застосування норми пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України:

"У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися".

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19 та від 13.04.2021 у справі № 910/17693/19 (пункт 25).

51. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитися в пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

52. Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування норм права в подібних правовідносинах, а саме щодо можливості укладення додаткової угоди до закінченого договору оренди про його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах у разі зміни часток у праві власності на нерухомість попереднього орендаря та набуття часток у праві власності на нерухоме майно новими власниками, а також у разі зміни фактичного користувача спірної земельної ділянки, внаслідок чого попередній договір оренди не може бути поновлено на тих самих умовах, з огляду на таке.

53. Усупереч викладеному в пункті 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц правовому висновку скаржник чітко не вказав, яку саме конкретну норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також не обґрунтував необхідності застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

54. Колегія суддів наголошує на тому, що, спростовуючи доводи відповідача щодо неможливості поновлення договору оренди у зв`язку з тим, що позивач не є власником усіх об`єктів нерухомого майна на спірній земельній ділянці, суди першої та апеляційний інстанцій виснували про те, що:

1) спірна земельна ділянка, стосовно якої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як третім особам пунктом 5.5 рішення Чернігівської міськради від 01.06.2023 № 32/VIII-33 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо її поділу, наразі залишається неподіленою, тобто існує в межах, визначених проєктом землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки 2019 року та договором № 4598;

2) ані положеннями статті 120 ЗК України, ані Законом України № 161-XIV перехід права власності на частку у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна не визначено як імперативну заборону поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки сам факт набуття права власності на частку в праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна не може бути достатньою підставою для висновку про набуття фізичною особою у користування земельної ділянки, яка не є сформованою як об`єкт цивільних прав;

3) матеріали справи не містять і відповідачем на надано жодних доказів щодо зміни меж або цільового призначення спірної земельної ділянки, у тому числі формування в її межах нової земельної ділянки як об`єкта цивільних прав в розумінні статті 791 ЗК України, тому відповідні твердження Міськради є необґрунтованими;

4) між Товариством та іншими співвласниками (третіми особами) об`єктів нерухомого майна, розташованих на орендованій земельній ділянці, немає спорів щодо користування нею, а правовідносини між співвласниками об`єктів нерухомого майна ґрунтуються на договірних засадах і не порушують при цьому прав місцевої територіальної громади.

55. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що в пунктах 66- 68 постанови від 16.01.2024 справі № 912/2688/21 (предмет позову - визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах), тобто зі спору, що виник із подібних правовідносин, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, зазначив таке:

"66. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 (пункт 7.36) та Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 27.07.2020 у справі № 912/686/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

67. При цьому, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника, наведеними у касаційній скарзі, про те, що немає значення, коли здійснено поділ земельної ділянки та відбувся перехід права власності на неї до інших осіб - до звернення орендаря до суду, під час розгляду спору в суді чи після ухвалення судом рішення у судовій справі, адже спільним в таких випадках є порушення права орендаря на поновлення договору оренди землі та виконання (реалізація) судового рішення, на момент ухвалення якого в будь-якому із наведених випадків поділ земельної ділянки, перехід права власності на неї до інших осіб та зміна орендодавця вже відбулися, а виконання (реалізація) рішення суду відбуватиметься у той самий спосіб, за тією ж самою процедурою та вчиненням одних і тих же дій.

68. Таким чином, Суд вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, які фактично стали єдиною підставою для відмови в задоволенні позову, стосовно того, що з огляду на поділ спірної земельної ділянки та зміну орендодавця вимоги про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі стосуються нових власників новоутворених земельних ділянок, які мали бути визначені відповідачами у справі".

56. Ураховуючи викладене, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави (схожий висновок про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку щодо питання застосування наведеної скаржником норми права викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 916/1852/20, від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19, від 05.07.2022 у справі № 904/7077/20, від 15.11.2022 у справі № 916/596/21, , від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 07.11.2023 у справі № 910/3733/23, від 23.01.2024 у справі № 904/1270/22, від 14.05.2024 у справі № 904/2130/23, від 08.10.2024 у справі № 912/2326/23, від 12.11.2024 у справі № 922/5494/23, від 25.02.2025 у справі № 916/5340/23, від 30.09.2025 у справі № 910/19501/23).

57. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог повністю в зв`язку з їх обґрунтованістю.

58. З наведених раніше мотивів Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами позивача та третіх осіб, викладеними у відзивах на касаційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

60. Зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження в зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо застосування положень частин 5, 6 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник, що наразі виключає закриття касаційного провадження в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

61. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

62. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

63. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість позову, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

64. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, та зважаючи на те, що висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову повністю відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, а наведені відповідачем в касаційній скарзі доводи та підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Розподіл судових витрат

65. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 927/956/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай