ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"10" лютого 2026 р. Справа № 916/308/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (вх. 2-147/26 від 03.02.2025) про забезпечення позову, у справі

за позовом: Заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (66302, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 10; код ЄДРПОУ ) в інтересах держави в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 2; ), Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66303, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, вул. Бочковича, 4; ),

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; ),

до відповідача-2: Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Перемоги, 12; ),

про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 51810,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області, Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" та Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області, в якій просить:

- Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.04.2024 до договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ";

- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 51810,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 справу № 916/308/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

09 лютого 2026 року до Господарського суду Одеської області від заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

1) Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ ОЙЛ» (вул. Перемоги, буд. 17 м. Чорноморськ, Одеська область, 68001, ), в розмірі 51810,00 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках цього відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову;

2) Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить або буде належати Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАТ ОЙЛ» (вул. Перемоги, буд. 17 м. Чорноморськ, Одеська область, 68001, ) у майбутньому з метою його подальшої реалізації для погашення заборгованості.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор вказує, що з урахуванням специфіки предмету закупівлі та правовідносин, що виникли між сторонами, процедура повернення коштів в майбутньому, сплачених за договором, без вжиття заходів забезпечення позову, буде неможлива та неефективна.

Прокурор вказує, що аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить про те, що станом на дату подання позову у провадженні господарських судів перебувають справи з аналогічними вимогами до відповідача-1.

Прокурор зауважує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідача-1 відсутнє зареєстроване нерухоме майно, яке можна було б реалізувати з метою погашення заборгованості.

На думку прокурора, очікування на те, що у випадку задоволення позовних вимог, відповідач-1 буде належним чином виконувати рішення суду, є марним.

Предметом позову в даній справі, зокрема є вимога майнового характеру, судове рішення у разі її задоволення вимагатиме примусового виконання, а його виконання в майбутньому безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача-1 необхідна сума грошових коштів.

Також прокурор звертає увагу, що оскільки виконання оспорюваного договору здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету, тому виявлені порушення, допущені як під час проведення процедури відкритих торгів, так і при укладенні договору, призводять до порушення майнових прав Подільської міської територіальної громади, за рахунок якої останній і формується.

Таким чином, вказані порушення призвели до необґрунтованих фактичних витрат бюджетних коштів на суму 51810,00 грн, що засвідчує безпідставне використання бюджетних коштів та становить безумовне порушення інтересів держави у бюджетній сфері

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача-1, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами товариством задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Також прокурор на виконання п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) повідомляє, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні, оскільки достатніх підстав вважати, що заходами забезпечення позову відповідачу-1 можуть бути спричинені збитки, немає.

Дослідивши заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області, господарський суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з такого.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 ГПК України.

Статтею 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Тобто, положення зазначеної статті пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Так, господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є, зокрема, майнова вимога про стягнення з відповідача-1 на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти у загальному розмірі 51810,00 грн.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зазначила, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд в постанові від 09.04.2024 у справі № 917/1610/23 відзначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та від 08.07.2024 у справі № 916/143/24 дійшов висновку, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Суд враховує, що в цій справі існує спір щодо необхідності сплати відповідачем-1 безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в розмірі 51810,00 грн, а викладена прокурором сукупність обставин дозволяє зробити висновок про доведеність обставин, які є достатніми та необхідними для стверджувального висновку щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи останні правові позиції Верховного Суду (постанови від 09.04.2024 у справі № 917/1610/23, від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та від 08.07.2024 у справі № 916/143/24) суд дійшов висновку, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача-1 в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача-1, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд в постанові від 06.10.2022 у справі № 905/446/22 зазначив, що саме відповідач повинен довести недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, а, зокрема, й ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності.

Однак, наразі відсутні докази, які свідчать, що застосований судом захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно в межах позовних вимог, утруднює або блокує господарську діяльність відповідача-1 та відповідно порушує права третіх осіб.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 917/1610/23.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача-1 в межах суми позову 51810,00 грн, є адекватним, розумним, та співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову, адже попередить можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача-1 від виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).

Таким чином, з огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.

Частинами 1, 4 ст. 141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Оскільки на теперішній час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідача-1 та їх розміру, правові передумови для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, відповідач-1 не позбавлений права подати до суду відповідне клопотання, які підлягає розгляду протягом строків, встановлених ст. 141 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову у справі № 916/308/26 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову наступним шляхом:

1) Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; ) в розмірі 51810,00 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках цього відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову;

2) Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить або буде належати Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; ) у майбутньому з метою його подальшої реалізації для погашення заборгованості.

3. Стягувачем за цією ухвалою є Подільська окружна прокуратура Одеської області (66302, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 10; код ЄДРПОУ ).

4. Боржником за цією ухвалою є - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; ).

Ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили. В силу ст. 129-1 Конституції України та ст. 144 ГПК України ця ухвала є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Відповідно до приписів ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала набрала законної сили 10.02.2026.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до частини 1 статті 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 10.02.2026.

Суддя Нікітенко Сергій Валерійович