СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

09 лютого 2026 року м. Харків Справа № 913/243/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.,

без виклику представників сторін, розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг про зупинення провадження у справі (вх. №1286 від 30.01.2026) з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ (вх.№2754Л/1) на рішення господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у справі №913/243/25 (суддя Іванов А.В., ухвалене в м. Харків, дата складення повного тексту 02.12.2025)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ,

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імперіал м. Старобільськ", м. Старобільськ Луганської області,

про стягнення 66503,07грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імперіал м. Старобільськ" в якій просить стягнути з відповідача 66503,07грн. з яких: основний борг в сумі 38012,30грн., пеня в сумі 7883,92грн., 3% річних в сумі 3839,84 грн; інфляційні в розмірі 16767,01грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу від 21.09.2021 №8342-НГТ-20 в частині оплати за поставлений природний газ.

Рішенням господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у справі №913/243/25 позов задоволено частково; стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імперіал м. Старобільськ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг в сумі 37091,62грн., пеню в сумі 7553,76грн., 3% річних в сумі 3727,70грн., інфляційні в сумі 16373,39грн., витрати на судовий збір в сумі 2358,41грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 11, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 627, 629, 633, 634, 638, 714 Цивільного кодексу України мотивовані тим, що факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов`язанням термін вартості природного газу є доведеним, у зв`язку із чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за січень 2022 року в сумі 11663,60грн. та за лютий 2022 року в сумі 25428,02грн.

Щодо решти боргу в сумі 920,68грн., який складається з вартості газу, поставленого за період з 28.02.2022 в кількості 121,40куб.м., суд першої інстанції відмовив в задоволенні вказаних позовних вимог, з посиланням на те, що 06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військової адміністрації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, в якому Старобільська міська територіальна громада визначається окупованою з 28.02.2022.

28.02.2025 Міністерством розвитку громад та територій України було прийнято наказ № 376, яким затверджено оновлений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, в якому Старобільська міська територіальна громада UA0056578 визначена окупованою з 28.02.2022.

Тобто, період, за який позивач просить стягнути основну заборгованість за поставлений природний газ частково охоплюється періодом перебування території місцезнаходження відповідача в тимчасовій окупації.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 зазначив, що у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України" від 21.04.2022 №2217-ІХ, правовий статус тимчасово окупованої території Російською Федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою.

Таке рішення повноважного органу державної влади України (в тому числі - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

З урахуванням викладеного, дія положень статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" застосовується до спірних правовідносин з огляду на загальновідомий факт тимчасової окупації Старобільська міська територіальна громада з 28.02.2022 року.

Отже, позивач з 28.02.2022 не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання природного газу відповідачу. Тому природний газ на суму 920,68грн. за період з 28.02.2022 заявлено безпідставно.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних, інфляційних та пені за січень та лютий 2022 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у відповідній частині та стягнення з відповідача на користь позивача пені за січень 2022 в розмірі 2182,53грн., за лютий 2022 в сумі 5371,23грн.; 3% річних за січень 2022 в сумі 1192,56грн., за лютий 2022 в сумі 2535,14грн; інфляційних за січень 2022 в сумі 5502,52грн.; за лютий 2022 в сумі 10870,87грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з рішення суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у справі №913/243/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1756,60грн., в тому числі: основний борг у сумі 920,68грн., пеня в сумі 330,16грн., 3% річних в сумі 112,14грн., інфляційні в розмірі 393,62грн. та прийняти нове рішення, яким позов у відповідній частині задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме статей 3, 13, 13-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України та з порушенням норм процесуального права.

Так, за приписами статей 13 і 13-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України заборона на переміщення товарів та на здійснення господарської діяльності прямо діє лише щодо територій, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 3. Для територій, визнаних тимчасово окупованими під час воєнного стану (пункт 3 частини першої статті 3), дія цієї заборони може бути встановлена лише за рішенням Кабінету Міністрів України. Станом на лютий 2024 року такого рішення Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Апелянт звертає увагу суду на те, що на момент виникнення спірних правовідносин (лютий 2022 року) діяв Закон №1618-IX згідно якого заборона переміщення товарів, робіт і послуг поширювалася виключно на територію Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, тобто на території, зазначені у пунктах 1 3 частини першої статті 3 Закону № 1618-IX. Жодної згадки про інші тимчасово окуповані території, а саме території Луганської області, в цій редакції Закону не було.

Окрім викладеного, скаржник зазначає, що відповідачем не було надано належних та допустимих в розумінні статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України актів про припинення як споживання так і розподілу, та, як наслідок, постачання природного газу на об`єкти відповідача. Як і не надано будь-яких доказів (наказів, розпоряджень тощо), щодо призупинення своєї діяльності або того, що він не користувався майном (обладнанням тощо) за яким відбувалось споживання природного газу у спірний період.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 витребувано у господарського суду Луганської області матеріали справи №913/243/25; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

31.12.2025 апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про долучення доказів сплати судового збору (вх.№ 15051)

05.01.2026 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у справі №913/243/25; встановлено відповідачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у справі №913/243/25 ухвалено розпочати з 20.01.2026 без повідомлення учасників справи.

30.01.2026 апелянтом подано апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 (вх.№1286).

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі, застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, без урахування відмінностей у фактичних обставинах та правовому регулюванні. Спірні правовідносини у даній справі стосуються постачання природного газу в лютому 2022 року, коли діяла інша редакція Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також були відсутні рішення Кабінету Міністрів України про запровадження обмежень господарської діяльності на відповідних територіях.

Скаржник зазначає, що станом на теперішній час відсутня усталена правова позиція Верховного Суду щодо застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України до правовідносин, що виникли у зв`язку з тимчасовою окупацією окремих територій України після 24 лютого 2022 року. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків щодо застосування статей 13 та 13-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, викладених в раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

Колегія суддів, розглянувши клопотання апелянта про зупинення провадження у справі №913/243/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23 дійшла висновку про наявність правових підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі №913/243/25 є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імперіал м. Старобільськ" про стягнення за договором постачання природного газу від 21.09.2021 №8342-НГТ-20 в розмірі 66503,07грн. з яких: основний борг в сумі 38012,30грн., пеня в сумі 7883,92грн., 3% річних в сумі 3839,84грн.; інфляційні в розмірі 16767,01грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого позивачем природного газу за договором постачання природного газу від від 21.09.2021 №8342-НГТ-20. За вказаним договором постачання природного газу здійснюється до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імперіал м. Старобільськ", юридична адреса якого: Україна, 92700, Луганська область, Старобільский район, м.Старобільськ, вул. 1 Травня, буд.18.

За змістом позову основну заборгованість в сумі 66503,07грн. складають в тому числі вимоги за поставлений відповідачу природний газ в лютому 2022 року на суму 26348,70грн. (з 01.01.2022 по 28.02.2022 включно).

Рішенням господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у даній справі позов було задоволено частково, та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості за січень 2022 року в сумі 11663,60грн. та за лютий 2022 року в сумі 25428,02грн.

Щодо решти боргу в сумі 920,68грн., який складається з вартості газу, поставленого за період з 28.02.2022 в кількості 121,40куб.м., суд першої інстанції відмовив в задоволенні вказаних позовних вимог, з тих підстав, що 06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військової адміністрації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, в якому Старобільська міська територіальна громада визначається окупованою з 28.02.2022.

28.02.2025 Міністерством розвитку громад та територій України було прийнято наказ № 376, яким затверджено оновлений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, в якому Старобільська міська територіальна громада UA0056578 визначена окупованою з 28.02.2022.

Тобто, період, за який позивач просить стягнути основну заборгованість за поставлений природний газ частково охоплюється періодом перебування території місцезнаходження відповідача в тимчасовій окупації.

Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд послався на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

Розгляд справи №908/1162/23 стосувався питання застосування положень статей 13, 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"

В Єдиному державному реєстрі судових рішень опублікована постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

В зазначеній постанові об`єднана палата вказала наступне:

- у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 №2217-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України", правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні п.1 ч.1 ст.3 Закону не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (в тому числі - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у п.1 ч.1 ст.3 Закону, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася;

- висновок, викладений Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про застосування до спірних правовідносин положень статті 13-1 Закону з огляду на загальновідомий факт окупації міста Мелітополь, відповідає Закону;

- з урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, об`єднана палата не вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 05.11.2025 передав справу №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків щодо застосування статей 13 та 13-1 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 (до закінчення перегляду якої в суді першої інстанції зупинялось провадження у даній справі №913/81/25).

Верховний Суд в ухвалі від 05.11.2025 у справі №280/5808/23 підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивував наступним:

- у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 не враховано, що для застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", необхідним є не лише факт визнання відповідних територій тимчасово окупованими, а й наявність окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення відповідних обмежень господарської діяльності на цих територіях;

- при цьому рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України";

- загальновідомий факт окупації певних територій сам по собі не може вважатися достатньою правовою підставою для застосування встановлених законом економічних обмежень; ця обставина також не була врахована у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, в якій суд дійшов висновку про можливість застосування відповідних заборон без наявності спеціального рішення Кабінету Міністрів України щодо введення таких обмежень.

В свою чергу, при розгляді даної справи також повинні бути розглянуті аналогічні обставини.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини 1 статті 228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

Згідно з частиною 1, пунктом 6 частини 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, в якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акту законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Враховуючи вищезазначене, а також предмет та підстави апеляційного оскарження, що переглядається, обставину та підстави передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи №280/5808/23 для відступу від висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, щодо поширення положень Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, що були тимчасово окуповані починаючи з 24.02.2022, та щодо яких відсутнє окреме рішення Кабінету Міністрів України, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі №913/243/25 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.

Даний висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності зупинення апеляційного провадження до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у низці ухвал останнього, а саме від 19.11.2025 у справі №904/6645/23, від 19.11.2025 у справі №916/3666/22, від 18.11.2025 у справі №916/1946/23.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг про зупинення апеляційного провадження у справі №913/243/25 (вх. №1286 від 30.01.2026).

2.Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг на рішення господарського суду Луганської області від 02.12.2025 у справі №913/243/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

Зобов`язати сторін повідомити Східний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями. Порядок та строки оскарження ухвали передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко