ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04.02.2026 Справа № 914/1850/25
Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Цурак У.Ю., розглянувши матеріали заяви ФОП Стаднійчука Романа Івановича, м. Львів
про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
за заявою: ФОП Стаднійчука Романа Івановича, ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
на суму 559 179,28 грн
у справі за заявою: Товариство з обмеженою відповідальність «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ПЛЮС»
Представники сторін:
Ініціюючий кредитор: не з`явився
ТОВ «СНЕК ПРОДАКШН»: Пелюховська Х.Б.
ТОВ «Забіяка»: не з`явився
ТОВ «Твій Продукт»: Пелюховська Х.Б.
ТОВ «Лігос»: не з`явився
АТ «ОТП БАНК»: не з`явився
ТОВ «Торгово-виробнича компанія «ВОЛДІ»: не з`явився
ТОВ «Фруктімпекс.Юей»: не з`явився
ТОВ «ТРАНСПРОДТОВАРИ»: не з`явився
ПП «Світчай»: не з`явився
ТОВ «Футуро Трейд»: не з`явився
ТОВ «ФК «Фактор Плюс»: не з`явився
ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська»: Галинський М.В.
ПП «Бекристон»: не з`явився
ФОП Стаднійчук Роман Іванович: Квіткін Ю.М.
ТОВ «ОВОТРЕЙДЗАХІД»: Комарницька Н.В.
ТОВ «ЛЮКСІМО»: не з`явився
ТОВ «БІВІТ»: Кріль Т.Є.
ТОВ «ЕКОБІОПРОД»: не з`явився
ГУ ДПС у Л/о: не з`явився
ТОВ «Вента Рітейл»: не з`явився
ТОВ «Велика Українська Компанія»: не з`явився
ПП «Троянда-Захід»: не з`явився
ТОВ ВТК «Добрий Вечір»: Дунас О.М.
ТОВ «Асканія Дістріб`юшн»: не з`явився
ТОВ «БЕТТА»: не з`явився
ТОВ «Малбі Україна»: не з`явився
ТОВ «Брусилівський маслозавод»: не з`явився
ТОВ «Кондитерський дім «ВАЦАК»: не з`явився
ТОВ «АРІОН»: Шиманська Н.С.
ТОВ «Радехівський цукор»: Слободян В.С.
ТОВ «Торговий Дім «Галл»: Слободян В.С.
ТОВ «ЛОГО-ТРАНС»: не з`явився
Боржник: не з`явився
Розпорядник майна: Гаврилюк О.Р.
Арбітражним керуючим Сибалем Андрієм Михайловичем подано заяву-згоду з додатками на призначення його розпорядником майна ТОВ «Трансмарт СМ».
Ініціюючим кредитором подано клопотання через систему «Електронний суд» 23.07.2025, в якому просить не розглядати клопотання ТОВ «Молочна компанія «Галичина» щодо кандидатури арбітражного керуючого Сибаля А.М. щодо призначення його розпорядником майна ТОВ «Трансмарт СМ». Просить призначити розпорядником майна ТОВ «Трансморт СМ» арбітражного керуючого Гаврилюка О.Р.
У судове засідання 10.09.2025 представники сторін та розпорядник майна з`явилися. У судовому засіданні розглянуто заяви ТОВ «Твій Продукт», ТОВ «ТРАНСПРОДТОВАРИ», ТОВ «СНЕК Продакшн», АТ «ОТП БАНК», ТОВ «Лігос», ТОВ «Забіяка» з грошовими вимогами до боржника, про що винесено відповідні ухвали суду.
Ухвалою суду від 02.09.2025 заяву ФОП Стаднійчука Р.І. за вх.№3624/25 від 01.09.2025 з грошовими вимогами до боржника прийнято до розгляду.
У судове засідання від 19.11.2025 року сторони та розпорядник майна з`явилися.
25.11.2025 в системі «Електронний суд» за вх. №5037/25 зареєстровано заяву ФОП Стаднійчука Романа Івановича, м. Львів про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Ухвалою суду від 02.12.2025 заяву ФОП Стаднійчука Романа Івановича, м. Львів про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу прийнято до розгляду. Розгляд заяви призначено на 04.12.2025.
Судове засідання 04.12.2025 не відбулося у зв`язку з технічними несправностями підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. З метою фіксації технічної несправності у системі ВКЗ складено відповідний акт. Ухвалою суду від 04.12.2025 попереднє судове засідання призначено на 04.02.2026.
04.12.2025 в системі «Електронний суд» сформував клопотання, в якому просить здійснювати розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення (щодо судових витрат) від 24.11.2025 № 7 без участі представника ФОП Стаднійчука Романа Івановича у зв`язку з відсутністю можливості в представника прибути в судове засідання.
У судове засідання 04.02.2026 представник заявника з`явився, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав у повному обсязі.
Розпорядник майна усно заперечив проти задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, зазначив, що розмір правничої допомоги є завеликим.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідна заява була здійснена при поданні заяви про грошові вимоги до Боржника від 30.08.2025 № 01/08, у якій зазначено, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у встановлений строк після ухвалення судового рішення за результатами розгляду заяви про грошові вимоги до Боржника. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/1850/25 не вирішувалось питання про розподіл між сторонами судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч.1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 221 ГПК України у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно із ч.3 ст.221 ГПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22.10.2022р. у справі № 904/4387/19: 80. Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. 81. Згідно із частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 82. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 ГПК України). 83. Системний аналіз норм статті 123 ГПК України , статті 64 КУзПБ свідчить, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді не є у розумінні статті 1 КУзПБ зобов`язанням боржника перед кредитором, а є витратами понесеними в процесі розгляду грошових вимог кредитора, які мають спеціальний порядок відшкодування, передбачений нормами ГПК України та не можуть бути стягнуті окремо від цього провадження. Тому такі витрати не відносяться до поточних вимог у справі та відносяться згідно із пунктом 1 частини першої статті 64 КУзПБ до першої черги задоволення вимог кредиторів.
Дослідивши подані сторонами документи суд зазначає, що в силу дії п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 19 цього Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 Постанови).
Суд також звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведеною в постанові від 03.10.19 у справі № 922/445/19.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 130 - 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Судом встановлено, що між кредитором ФОП Стаднійчуком Р.І. та адвокатським об`єднанням узгоджено фіксований розмір витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, відтак час, який витрачено адвокатом у цій справі, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару згідно з умовами договору та додатковою угодою до нього.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, щоб відповідні витрати не мали надмірний характер, а також відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.
Вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 20 000,00 грн є співрозмірні складності справи.
Отже, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, витрати ФОП Стаднійчука Р.І. на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на боржника ТОВ «Трансмарт СМ» у розмірі 20 000,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 ГПК України, суд
1. Заяву ФОП Стаднійчука Романа Івановича про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за вх.№5037/25 від 25.11.2025 задовольнити.
Згідно з ст. 244 ГПК України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.
Повний текст додаткового рішення складений 09.02.2026.
Суддя Чорній Л.З.