ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 рокуСправа № 912/3026/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/3026/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", вул. Героїв Крут, буд. 16-А, м. Дніпро, 49005

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС", вул. Макаренка, буд. 7 "Є", м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500

про стягнення 108 995,26 грн

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (далі - ТОВ "ТАКТ", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС" (далі - ТОВ "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС", відповідач) з вимогами стягнути 85 144,98 грн основної заборгованості, 16 078,53 грн пені, 27 771,75 грн штрафу, з покладенням судових витрат. Застосовувати приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо нарахування пені до моменту виконання відповідачем судового рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки товару №4252-Т від 31.03.2025 в частині оплати товару.

Ухвалою від 08.12.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/3026/25, ухвалив справу №912/3026/25 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвалу суду від 08.12.2025 надіслано до електронних кабінетів сторін. Відповідач отримав таку ухвалу 08.12.2025 13:00.

Тому, в силу п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, відповідач вважається таким, що повідомленим про розгляд справи.

Відзив на позов відповідач не подав.

08.01.2026 на адресу господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої зазначив про сплату відповідачем 20 000,00 грн основної суми заборгованості, у зв`язку з чим просить стягнути з останнього 65 144,98 грн основної заборгованості, 16 078,53 грн пені, 27 771,75 грн штрафу, сплачений судовий збір 2 422,40 грн, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Застосовувати приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо нарахування пені до моменту виконання відповідачем судового рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. До вказаної заяви додано докази оплати.

Ухвалою від 13.01.2026 господарський суд прийняв вказану заяву до розгляду та постановив здійснювати подальший розгляд справи з урахування нової ціни позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За приписами ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Частиною 1 ст. 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

З підстав викладеного та в межах законодавчо визначених строків, а також враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд розглядає справу без повідомлення сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

31.03.2025 між ТОВ "ТАКТ" (далі - Постачальник) та ТОВ "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС" (далі - Покупець) укладено договір поставки №4252-Т (далі - Договір, а.с. 9-12), за умовами якого:

- Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця металопрокат в асортименті (надалі - товар), а Покупець зобов`язується своєчасно приймати цей товар та сплачувати його вартість на умовах визначених цим договором (п. 1.1.),

- найменування, сортамент, асортимент, номенклатура в межах сортаменту, вага (кількість) товару, що підлягає постачанню, ціна за одиницю товару, коди ТНЗЕД, тощо узгоджуються (зазначаються) сторонами в специфікаціях до цього договору (п. 1.2.),

- за взаємною домовленістю сторін узгодження специфікації може відбуватися з використанням засобів електронного зв`язку (п. 1.3.),

- Покупець зобов`язується оплатити вартість товару за ціною вказаною в специфікації з обов`язковим посиланням в платіжній інструкції: на дату, номер договору; дату, номер рахунок-фактури (в разі отримання), а в інших випадках - за ціною зазначеною у видатковій накладній з посиланням крім договору на таку видаткову накладну (п. 3.1.),

- товар постачається окремими партіями (на кожну партію оформлюється один товарно-транспортний документ (ТТН, залізнична накладна), після належного виконання покупцем свого зобов`язання з оплати товару на умовах FCA - франко-перевізник, склад постачальника: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 98а, вул. Курсантська, 1Р згідно Міжнародних правил інтерпретації торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2020 року, якщо інше не узгоджено специфікацією. Строк поставки Товару узгоджується сторонами в специфікації (п. 4.1, 4.3.),

- у разі прострочення покупцем граничного строку (терміну) оплати товару встановленого цим договором: покупець сплачує постачальнику неустойку, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, яка діяла в період прострочення, від своєчасно неоплаченої суми, за кожний день прострочення; по закінченні перших 30 (тридцяти) календарних днів, після дня настання граничного строку (терміну) оплати товару, покупець протягом наступного банківського дня зобов`язується виплатити постачальнику штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків від суми заборгованості (п. 8.2.),

- строк дії договору до 31.12.2025; закінчення (сплив) строку (терміну) дії договору, його розірвання не звільняє сторони від виконання зобов`язань строк яких настав та відповідальності за порушення, які мали місце в період його дії (п. 9.2.).

Сторонами підписано специфікацію №2 від 02.06.2025, в якій погоджено найменування товару, його кількість, загальну ціну: 333 112,97 грн з ПДВ, умови оплати: 100% оплата протягом 21 банківського дня з дати поставки товару та строк постачання: червень 2025 року (а.с. 13).

Договір та специфікація до нього підписані представниками сторін та скріплені печатками.

На виконання вказаної специфікації, позивач здійснив поставку товару відповідачу на підставі видаткових накладних:

- №РН-003391 від 05.06.2025 на суму 222 744,98 грн (рахунок-фактура №СФ-003902/РН-003391 від 05.06.2025),

- №РН-003392 від 05.06.2025 на суму 112 347,49 грн (а.с. 14-17).

Сторонами складено товарно-транспортну накладну №1400 від 05.06.2025 (а.с. 16).

Відповідач сплатив 112 347,49 грн за товар, отриманий за видатковою накладною №РН-003392 від 05.06.2025, згідно платіжної інструкції №484 від 27.06.2025 (а.с. 20).

Згідно платіжної інструкції №485 від 27.06.2025 відповідач додатково сплатив 37 600,00 грн згідно рахунку - фактури №СФ-003902/РН-003391 від 05.06.2025 (а.с. 21).

Як вказує позивач, граничний термін оплати товару припадає на 04.07.2025, тому період прострочення відповідачем оплати товару починається з 05.07.2025.

Згідно платіжної інструкції №493 від 08.09.2025 відповідач сплатив 100 000,00 грн за отриманий товар з посиланням на рахунок - фактуру №СФ-003902/РН-003391 від 05.06.2025 (а.с. 22).

Позивач зазначає, що сума боргу відповідача за видатковою накладною №РН-003391 від 05.06.2025 становить 85 144,98 грн.

Прострочення відповідачем строку оплати стало підставою для нарахування пені, штрафу та звернення до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 599 та 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно погоджених у Договорі умов, відповідач зобов`язався оплатити вартість товару за ціною вказаною в специфікації.

Відповідно до підписаної специфікації №2 від 02.06.2025 погоджено поставку товару в строк: червень 2025 року.

Згідно наданих до матеріалів справи видаткових накладних та товарно-транспортної накладної, підтверджено поставку товару 05.06.2025 на загальну суму 335 092,47 грн.

За вказаною специфікацією сторонами погоджено 100% оплату протягом 21 банківського дня з дати поставки товару.

Тобто, остаточний строк оплати товару припадає на 04.07.2025, тому період прострочення відповідачем оплати товару починається з 05.07.2025.

При цьому, відповідач у встановлений строк оплатив отриманий товар лише частково на загальну суму 149 947,49 грн, про що свідчать платіжні інструкції від 27.06.2025.

Отже, сума боргу станом на 05.07.2025 становить 185 144,98 грн.

В подальшому, в тому числі під час розгляду справи в суді, відповідач здійснив оплату товару на загальну суму 120 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 08.09.2025, 05.12.2025, 12.12.2025, 23.12.2025, 31.12.2025.

Таким чином, сума боргу становить 65 144,98 грн.

Відповідач вказаних позивачем обставин не заперечив, доказів на підтвердження сплати боргу не подав.

За вказаних обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 65 144,98 грн основного боргу з оплати вартості отриманого товару підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлено до стягнення 16 078,53 грн пені, 27 771,75 грн штрафу за порушення строків оплати товару.

За приписами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Чинне законодавство не встановлює для учасників цивільних відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення неустойки та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника відносин, який порушив зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Суд враховує, що відповідно до Закону України №4196-IX від 09.01.2025 "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" Господарський кодекс України з 28.08.2025 втратив чинність.

Водночас, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин Господарський кодекс України був чинним.

Заборгованість перед позивачем та початок нарахування останнім пені виникли до 28.08.2025, тобто до втрати чинності Господарським кодексом України.

Отже, при розгляді позовних вимог у частині стягнення пені підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення відповідних правовідносин, з урахуванням того, що Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначено, у п. 8.2. Договору сторони погодили, що у разі прострочення покупцем граничного строку (терміну) оплати товару встановленого цим договором: покупець сплачує постачальнику неустойку, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, яка діяла в період прострочення, від своєчасно неоплаченої суми, за кожний день прострочення; по закінченні перших 30 (тридцяти) календарних днів, після дня настання граничного строку (терміну) оплати товару, покупець протягом наступного банківського дня зобов`язується виплатити постачальнику штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків від суми заборгованості.

Судом встановлено, що відповідачем порушено зобов`язання зі сплати товару у встановлений строк, що є підставою для стягнення неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафу згідно пункту 8.2. Договору.

Перевіривши розрахунок позивача щодо пені, суд зазначає, що такий розрахунок є правильним та нарахування здійснено в межах періоду прострочення з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Так, за період прострочення оплати товару на суму боргу 185 144,98 грн за період з 05.07.2025 по 07.09.2025 пеня становить 10 221,02 грн, а на суму боргу 85 144,98 грн за період з 08.09.2025 по 27.11.2025 - 5 857,51 грн, що разом складає 16 078,53 грн.

За умовами п. 8.2. Договору термін, після якого застосовується штраф, припадає на 05.08.2025 (з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України), станом на таку дату сума боргу становила 185 144,98 грн, тому розмір штрафу правильно визначено позивачем та складає 27 771,75 грн.

Наведений позивачем розрахунок, правильність якого перевірено судом, не спростований відповідачем будь-якими доказами.

Отже, позовні вимоги про стягнення 16 078,53 грн пені та 27 771,75 грн штрафу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині зазначення в рішенні суду про нарахування пені до моменту виконання відповідачем рішення суду, суд зазначає таке.

Частиною 10 ст. 238 ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Частині 10 статті 238 ГПК України кореспондують норми частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.

Правила частини 10 статті 238 ГПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.

Мета такого інституту передусім полягає у процесуальній економії, оскільки надає можливість позивачу не звертатися до суду повторно з позовом про стягнення відсотків або пені за період після ухвалення судового рішення та його невиконання.

Водночас, такі повноваження суду є доволі обмеженими, оскільки суд не стягує конкретну суму відсотків або пені, а лише визначає їх порядок обрахунку; у цьому суд має керуватися не власним розсудом при виборі відсотків або пені, а визначати їх з огляду на матеріально-правові відносини між сторонами, з`ясовані ним за результатами судового розгляду; продовження нарахування таких відсотків або пені пов`язується винятково з фактом невиконання цього судового рішення та в разі його належного виконання право на таке нарахування припиняється.

Сформульовані в частині 10 статті 238 ГПК України приписи застосовуються лише у грошових зобов`язаннях та фактично ними передбачається продовження на майбутнє стягнення присуджених відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. Тобто, це не є самостійним видом санкції - судової неустойки, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.

Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.

Правова мета приписів частини 10 статті 238 ГПК України передовсім полягає у наданні судові повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Така мета зазначених процесуальних норм національного законодавства, як стимулювання боржника, до своєчасного виконання судового рішення, є другорядною.

Зміст частини 10 статті 238 ГПК України про те, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, дає можливість виснувати, що суд вчиняє такі дії на вимогу позивача. За власною ініціативою суд не може зазначити в рішенні про таке подальше нарахування відсотків або пені на майбутнє.

Під час ухвалення рішення про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, суд не має права зазначати в рішенні про нарахування одночасно відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду.

Суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22.

Правовий аналіз наведеної вище норми чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності.

При цьому, рішення суду не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь-яких порушень, не може містити будь-яких умов, за яких воно буде виконуватись.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Ухвалення рішення на майбутнє, приймаючи за наявність неіснуюче порушення, прямо суперечить завданням судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для застосування вказаної норми ГПК України.

Водночас, у разі невиконання рішення у даній справі, позивач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення пені за період, який не був предметом розгляду цього спору.

За правилами ст. 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, позивач заявив клопотання про стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги в розмірі 6 000,00 грн.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Частинами 1, 3 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Заявами по суті справи, відповідно до ч. 2 ст. 161 ГПК України, зокрема, є позовна заява.

З дотриманням вказаних приписів законодавства, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, в розмірі 6 000,00 грн, міститься у поданому позові.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Докази на підтвердження розміру витрат на надання правничої допомоги подані разом із заявою від 08.01.2026 у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката позивач подав: угоду (договір) від 27.11.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги №22/06 від 22.06.2023 (в редакції від 01.11.2024), акт прийому - передачі послуг від 07.01.2026, довіреність на представника, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1763 від 19.11.2007 та посвідчення адвоката від 19.11.2007.

Так, 27.11.2025 між адвокатом Бичковим В.В. (далі - адвокат, виконавець) та ТОВ "ТАКТ" (далі - клієнт) укладено угоду (договір) до договору про надання професійної правничої допомоги №22/06 від 22.06.2023 (в редакції від 01.11.2024) (далі - угода), за умовами п. 1. якої виконавець за дорученням клієнта бере на себе зобов`язання в межах повноважень, визначених довіреністю клієнта, надати клієнту професійну правничу допомогу (адвокатські послуги) з питання стягнення з ТОВ "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС" на користь клієнта за договором поставки №4252-Т від 31.03.2025 85 144,98 грн основної заборгованості, штрафні санкції, а в разі несплати боржником боргу до відкриття судом провадження, за окремим позовом додатково надати правову допомогу з питання стягнення з цього боржника інфляційних втрат та процентів (за правилами ст. 625 ЦК України), здійснити представництво інтересів клієнта у справі в судах всіх інстанцій, а клієнт зобов`язується оплатити виконавцю гонорар за таку професійну правничу допомогу.

У п. 3. угоди сторони дійшли згоди, що з урахування досвіду та кваліфікації адвоката, терміновості завдання клієнта за надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг), передбаченої п.1 цієї додаткової угоди клієнт має сплатити виконавцю погодинний гонорар в розмірі 2000,00 грн без ПДВ за 1 годину роботи адвоката, але не більше 6000,00 грн за підготовку та подання окремого позову, розрахунку ціни до позову (без врахування гонорару за правничу допомогу у справі після відкриття судом провадження який оплачується згідно акту прийому-передачі адвокатських послуг).

07.01.2026 сторонами складено акт прийому - передачі послуг, відповідно до якого виконавець в період з 27.11.2025 до 07.01.2026 в межах справи №912/3026/25 за позовом ТОВ "ТАКТ" до відповідача ТОВ "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС" про стягнення 128 995,26 грн надав клієнту наступні послуги у сфері права: підготовлено та подано до Господарського суду Кіровоградської області через Електронний суд позовну заяву.

За цим актом підлягає сплаті гонорар в сумі 6 000,00 гри без ПДВ (2 000,00 грн х 3,0 год).

У вказаному акті зазначено, що адвокатські послуги надані відповідно до умов договору, зауважень щодо професійної правничої допомоги клієнт не має.

Угода та акт прийому - передачі послуг підписано сторонами та скріплено печатками.

Повноваження адвоката Бичкова В.В. як представника позивача підтверджуються довіреністю.

Як встановлено матеріалами справи, адвокатом позивача підписано та подано позов та заяву про зменшення розміру позовних вимог через систему "Електронний суд", здійснено розрахунок пені та штрафу, подані докази.

Наведене підтверджує реальність надання адвокатом правової допомоги позивачеві у даній справі та понесення витрат на таку допомогу.

Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Відповідний правовий висновок щодо застосування вказаної норми процесуального законодавства містить постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Водночас, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання відповідача в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України щодо зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не надходило.

Разом з цим, за оцінкою суду заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

З підстав викладеного та застосовуючи правила розподілу судових витрат згідно ст. 129 ГПК України суд покладає на відповідача у справі понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 126, 129, 233, 236-241, 247-252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЕТАЛЬ-ПЛЮС" (вул. Макаренка, буд. 7 "Є", м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500, ідентифікаційний код 40869675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (вул. Героїв Крут, буд. 16-А, м. Дніпро, 49005, ідентифікаційний код 21858879) 65 144,98 грн основної заборгованості, 16 078,53 грн пені, 27 771,75 грн штрафу, а також 2 422,40 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" про зазначення в рішенні суду про нарахування пені до моменту його виконання.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів.

Повне рішення складено 05.02.2026.

Суддя В.Г. Кабакова