ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р. Справа№ 910/10953/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)

матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 (повний текст складено 13.11.2025)

у справі № 910/10953/25 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича

до Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр»

про стягнення 283 375,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Корякін Дмитро Вадимович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» про стягнення 283 375,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- позивач за результатами аукціону №BDR001-UA-122 від 18.03.2024 набув права вимоги до відповідача на загальну суму 140 000,00 грн., що виникли на підставі:

1) договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1158, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О.- залишок боргу 20 000,00 грн.;

2) договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1159, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. розмір заборгованості - 30 000,00 грн.;

3) договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1160, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. розмір заборгованості - 90 000,00 грн.;

- вказана заборгованість відповідачем не сплачена, а відтак позивач має право на стягнення цієї суми, також нарахованих за період з липня 2019 року по червень 2025 року інфляційних втрат в сумі 117 497,09 грн. та за період з 004.07.2019 по 31.08.2025 3 % річних в сумі 25 878,90 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що 19.03.2024 він погасив заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр», відповідно і обов`язок щодо сплати відповідачем позивачу 3% річних та інфляційних втрат відсутній.

У відповіді на відзив позивач зауважив на тому, що у спірному зобов`язанні початком прострочення боржника є 04.07.2019, водночас сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким така вимога була передана новому кредитору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/10953/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що:

- відповідачем 19.03.2024 було сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» 168 000,00 грн. у якості заборгованості за договорами купівлі-продажу нерухомого майна згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 по справі №910/6768/18, а відтак останнє відступило право вимоги позивачу за зобов`язанням, яке було припиненим на момент передання права вимоги, що не відповідає положенням ст. 514 ЦК України;

- враховуючи що, відповідачем 19.03.2024 було повернуто грошові кошти, зокрема в сумі 140 000,00 грн., одержані ним на виконання недійсних договорів купівлі продажу нерухомого майна спір в цій частині позовних вимог був відсутній на момент звернення позивача до суду з даним позовом, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині;

- позаяк станом на момент переходу права вимоги основного зобов`язання до позивача, таке зобов`язання було припиненим, а окремо права вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період до 12.08.2025 до позивача не переходили, і доказів зворотного матеріали справи не містять, підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа - підприємець Корякін Дмитро Вадимович звернувся до Північного апеляційного господарського суд з апеляційною скаргою у, у якій просить змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 по справі № 910/10953/25; викласти резолютивну частину у наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» на користь фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича інфляційні втрати - 78 587,47 грн., три проценти річних - 19 777,82 грн., та витрати по сплаті судового збору - 3 400,52 грн.».

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- суд першої інстанції неправомірно зазначає про те, що позаяк станом на момент переходу права вимоги основного зобов`язання до позивача, таке зобов`язання було припиненим, а окремо права вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період до 12.08.2025 до позивача не переходили, оскільки виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, а відтак, йому було відступлено також право вимоги до відповідача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- з 04.07.2019 почався відлік строку прострочення виконання відповідачем, зобов`язання з повернення грошових коштів одержаних за недійсними договорами, а тому, за умови визнання судом припинення зобов`язання із сплати 140 000,00 грн. 19.03.2024, інфляційні витрати підлягають стягненню за період з липня 2019 року по березень 2024 року, а 3 % річних -за період з 04.07.2019 по 19.03.2024.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 справа № 910/10953/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 по справі № 910/10953/25; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10953/25.

15.12.2025 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

21.01.2026 до суду від позивач надійшли додаткові пояснення, в яких заявник зауважив на тому, що за результатами аукціону, він набув право вимоги у відповідача індексу інфляції за весь час прострочення виконання ним зобов`язання, а також три проценти річних від простроченої суми, встановлених ст. 625 ЦК України.

Станом на дату ухвалення постанови інших пояснень та клопотань до суду не надходило.

У період з 19.01.2026 по 06.02.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала на лікарняному.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове продовження, справа розглядається у розумний строк.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Згідно із ст.. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів, інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представника учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню, з наступних підстав.

15.08.2016 між Дочірнім підприємством «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» було укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О., а саме:

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О., за реєстровим номером 1158;

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Вегерою Л.О., за реєстровим номером 1159;

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О., за реєстровим номером 1160.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі №910/6768/18 вказані договори купівлі-продажу нерухомого майна визнано недійсними.

Як зазначає позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» відповідно до положень ст. 216 ЦК України було повернуто Дочірньому підприємству «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» лише 220 000,00 грн. - залишок боргу склав 140 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 відкрито провадження у справі №910/6768/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний комплекс», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника.

18.03.2024 проведено аукціон №BRD001-UA-122 із продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр», а саме:

Продаж права вимоги Дебіторської заборгованості на загальну суму 168 000,00 грн. 00 коп., що виникла на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1158, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О.- залишок боргу 20 000,00 грн.; договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1159, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. розмір заборгованості - 30 000,00 грн.; договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1160, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. розмір заборгованості - 90 000,00 грн.; договору №4 безвідсоткової поворотної строкової допомоги від 22.03.2017 р. (підтверджено актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020) розмір заборгованості - 28 000,00 грн.; (частково була сплата 09.09. 2021 220 000,00 грн.) (лот №2), переможцем якого визнано Фізичну особу-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича із найвищою запропонованою ціною 8 064,00 грн.

26.03.2024 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» було перераховано сплачений раніше Фізичною особою-підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем гарантійний внесок в сумі 8 064,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5368 від 26.03.2024.

12.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» (продавець) та Фізичною особою-підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем (покупець) підписано акт про придбання майна на аукціоні, за яким, відповідно до протоколу про результати аукціону №BRD001-UA-122 від 18.03.2024 та керуючись ст. 87, 88 Кодексу України з процедур банкрутства, продавець відступає, а покупець набуває право вимоги дебіторської заборгованості у Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» на загальну суму 168 000,00 грн., що виникла на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1158, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. - залишок боргу 20 000,00 грн.; договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1159, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. розмір заборгованості - 30 000,00 грн.; договору купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1160, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О. розмір заборгованості - 90 000,00 грн.; договору №4 безвідсоткової поворотної строкової допомоги від 22.03.2017 (підтверджено актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020) розмір заборгованості - 28 000,00 грн.; (частково була сплата 09.09.2021 220 000 грн.);

До покупця переходять права продавця у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав.

За актом приймання-передачі документів, які засвідчують права, що передаються актом про придбання майна на аукціоні від 12.08.2025, Фізична особа-підприємець Корякін Дмитро Вадимович прийняв копії документів, які засвідчують права, що передаються актом про придбання майна на аукціоні від 12.08.2025, а саме:

1. договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1158, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О.;

2. договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1159, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О.;

3. договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер: 1160, виданий 15.08.2016, виданий та посвідчений: приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Л.О.;

4. договір №4 безвідсоткової поворотної строкової допомоги від 22.03.2017р. з Актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020 (сторінка 1 договору №4 від 22.03.2017 без підпису сторін);

5. акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020.

14.08.2025 Фізичною особою-підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем на адресу Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» надіслано повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає, що заборгованість у загальній сумі 140 000,00 грн. право на стягнення якої він набув за результатами аукціону №BDR001-UA-122 від 18.03.2024 відповідачем не сплачена, а відтак позивач має право на стягнення цієї суми, також нарахованих за період з липня 2019 року по червень 2025 року інфляційних втрат в сумі 117 497,09 грн. та за період з 004.07.2019 по 31.08.2025 3 % річних в сумі 25 878,90 грн.

Відповідлач проти задоволення позову заперечив з підстав, які детально наведені вище.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Стаття 216 ЦК України встановлює правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, з огляду на визнання недійсними укладених 15.08.2016 між Дочірнім підприємством «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відповідач мав повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» отримані від останнього на виконання таких договір грошові кошти.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Як встановлено вище, 12.08.2025 Фізичною особою-підприємцем Корякіним Дмитром Вадимовичем придбано на аукціоні право вимоги дебіторської заборгованості у Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» що виникла на підставі вказаний вище договорів купівлі-продажу нерухомого майна на загальну суму 140 000,00 грн.

Водночас, 19.03.2024 Дочірнім підприємством «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» було сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» 168 000,00 грн. у якості заборгованості за договорами купівлі-продажу нерухомого майна згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 по справі №910/6768/18. Вказане підтверджується наявною у матеріах справи копією платіжної інструкції № 237 від 19.03.2024.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Отже, зобов`язання Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» щодо повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» 168 000,00 грн. (в тому числі і за спірними договорами на загальну суму 140 000,00 грн.) припинилось 19.03.2024 у зв`язку з його виконанням.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано виснував, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» відступило право вимоги позивачу за зобов`язанням, яке було припиненим на момент передання права вимоги, що не відповідає положенням ст. 514 ЦК України та, з огляду на вказане цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 140 000,00 грн.

Слід окремо зауважити на тому, позивач у апеляційній скарзі не заперечує проти відмови йому у стягненні коштів в сумі 140 000,00 грн. та не заявляє вимог в цій частині, проте, на його думку, за умови визнання судом припинення зобов`язання із сплати 140 000,00 грн. - 19.03.2024, на його користь мають бути стягнуті інфляційні витрати за період з липня 2029 року по березень 2024 року та 3 % річних за період з 04.07.2019 по 19.03.2024.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до таких тверджень скаржника, у зв`язку з таким:

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Як встановлено вище, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки станом на момент переходу права вимоги основного зобов`язання до позивача, таке зобов`язання було припиненим, а окремо права вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період до 12.08.2025 до позивача не переходили, і доказів зворотного матеріали справи не містять, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів враховує і те, що, як встановлено вище, предметом передачі Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний офісно-готельний центр» позивачу у цій справі було саме право вимоги дебіторської заборгованості у відповідача на загальну суму 168 000,00 грн., а в акті про придбання майна на аукціоні від 12.08.2025, зазначено, що до покупця переходять права продавця у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав, тобто станом на 12.08.2025, проте станом на вказану дату зобов`язання зі сплати такої заборгованості вже було припинено, що виключає можливість передачі його позивачу. Вказане, в свою чергу, унеможливлює перехід до позивача і права на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки таке зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

З огляду на вказане суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ) гарантує право на справедливий суд, невід`ємним елементом якого ЄСПЛ визнає вимогу щодо вмотивованості (обґрунтованості) судових рішень. Хоча термін "вмотивованість" прямо не згадується у статті 6, ЄСПЛ послідовно тлумачить його як обов`язкову складову справедливого судового розгляду.

У справі «Van de Hurk v. the Netherlands» ЄСПЛ наголосив, що дія статті 6 Конвенції полягає, серед іншого, в тому, щоб зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами. У справі «Hirvisaari v. Finland» Суд зазначив, що однією з функцій вмотивованого рішення є демонстрація сторонам того, що їх вислухали, а також надання можливості оскаржити таке рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим, йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У рішенні у справі «Peleki v. Greece» (заява № 69291/12; пункт 71) ЄСПЛ нагадав, що рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене мотивувань або якщо зазначені ним мотиви ґрунтуються на порушенні закону, допущеного національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (рішення у справі «Moreira Ferreira v. Portugal» (no 2), заява № 19867/12, пункт 85).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне, обґрунтоване та мотивоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/10953/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/10953/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/10953/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун