ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р. Справа №909/350/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Постолатій В.Р.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Полігон Екологія» б/н від 27.10.2025 (вх. № 01-05/3156/25 від 28.10.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 (повний текст рішення складено 03.10.2025, м. Івано-Франківськ, суддя І.М. Скапровська)

у справі № 909/350/25

за позовом керівника Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області, м. Коломия

в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу, м. Івано-Франківськ

до відповідача Комунального підприємства «Полігон Екологія», м. Коломия

про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005 у розмірі 7 020 000,00 грн

за участю представників сторін:

прокурор: Рогожнікова Н.Б.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Доколяса М.В.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Карпатського округу до Комунального підприємства «Полігон Екологія» про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005 у розмірі 7 020 000,00 грн.

В обґрунтування позову вказав на те, що відповідачем всупереч Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005, державі заподіяно шкоду у розмірі 7 020 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 позов задоволено. Стягнути з Комунального підприємства «Полігон Екологія» на користь спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища Коломийської міської ТГ на: р/р UA0009616, отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Коломия/24062100, , Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.) з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів - 7 020 000,00 грн - шкоди завдану навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005.

Господарським судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що Івано-Франківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром, на виконання постанови від 07.11.2024, винесеної прокурором у кримінальному провадженні №00017 від 02.05.2024, про призначення інженерно-екологічної експертизи, надано висновок про те, що внаслідок складування твердих побутових відходів на земельних ділянках з кадастровими номерами :31:001:0005, :31:001:0003; :31:001:00016, площею 20899 кв.м., відбулось недотримання вимог нормативних актів з охорони навколишнього природного середовища, а саме: статті 167 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ; статті 52 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-ХII; статей 17, 33, 34 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-BP; статей 45, 46 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 № 962-IV; вимог наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України «Про затвердження Правил експлуатації полігонів побутових відходів» від 04.05.2012 № 196.

Розмір шкоди нарахований згідно з розрахунків ДЕІ Карпатського округу, а саме: внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005 - 7 020 000,00 грн.

Землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005, площею 3 га, яка розташована за адресою: м. Коломия, вул. Івана Шарлая, для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування - для розміщення полігону твердих побутових відходів за рахунок земель міської ради, з 11.05.2021, є КП «Полігон Екологія».

Так, місцевий суд зазначив, що правилами експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом №435 від 01.12.2010 Міністерства з питань житлово - комунального господарства України врегульовано порядок роботи полігонів, здійснення, зокрема, самостійного моніторингу та заходів екологічної безпеки, які повинні бути спрямовані на захист ґрунту, повітря, підземних вод.

Відтак, суд першої інстанції, за відсутності документів в підтвердження того, що шкода заподіяна не з вини відповідача, дійшов висновку, що подані прокурором докази на підтвердження обставин на які він посилається, є більш вірогідними, ніж надані на їх спростування, тому позов підлягає до задоволення.

Не погодившись з даним рішенням, Комунальне підприємство «Полігон Екологія» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 27.10.2025 (вх. № 01-05/3156/25 від 28.10.2025), у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 року у справі № 909/350/25, яким задоволено позов керівника Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Карпатського регіону до Комунального підприємства «Полігон Екологія», ухвалити нове рішення у формі постанови, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не спростовано та не надано будь-якої оцінки доводам представника відповідача ні щодо недопустимості та недостовірності доказів поданих прокурором, ні щодо доводів та доказів, поданих представником відповідача, які підтверджують, що забруднення ділянки відбулося задовго до її відведення у постійне користування КП «Полігон Екологія».

Так, скаржник зазначає, що всі докази, додані прокурором до позовної заяви зібрані в межах кримінального провадження, відомості про початок якого внесені до ЄРДР за № 0000017 від 02.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , колишнього директора та в.о. директора КП «Полігон Екологія» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 Кримінального кодексу України, а саме забрудненні або псуванні земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, отже, вони мали бути зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону і тому господарський суд має надавати їм оцінку саме через призму дотримання цього закону при їх одержанні.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що матеріали даної господарської справи містять достатньо поданих відповідачем доказів, які підтверджують, що земельна ділянка, яку було відведено в постійне користування КП «Полігон Екологія» була забруднена ще задовго до її відведення, в тому числі, докази, які підтверджують факт забруднення території сміттєзвалища нітратами ще у 2009 році. При цьому, перевірка ґрунту на вміст хімічних речовин, зокрема, нітратів, у 2021 році перед наданням земельних ділянок полігону ТПВ КП «Полігон Екологія» не здійснювалася, відтак відсутні підстави вважати, що станом на 2021 рік, вміст нітратів не перевищував гранично-допустиму концентрацію і що таке перевищення станом на 2024 рік стало наслідком господарської діяльності саме КП «Полігон Екологія».

Івано-Франківська обласна прокуратура подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

Івано-Франківська обласна прокуратура подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківської області без змін.

В подальшому, Державна екологічна інспекція карпатського округу подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківської області без змін.

У судове засідання 28.01.2026 з`явився прокурор та представник позивача, надали пояснення щодо обставин справи.

У судове засідання 28.01.2026 відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, через систему «Електронний суд» 28.01.2026 подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання про відкладення, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ч.ч. 11. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Згідно ухвали суду від 03.11.2025 явка представників сторін в судове засідання обов?язковою не визнавалась. Разом з тим, представник відповідача брав участь у судовому засіданні 10.12.2025, в якому надав пояснення щодо доводів апеляційної скарги.

Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.

Разом з тим, нормами чинного законодавства не передбачено жодного обмеження щодо кола представників юридичної особи. За неможливості представництва інтересів товариства, представляти інтереси учасника судового процесу може керівник або інша особа як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов?язаних з ним трудовими відносинами.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

При апеляційному розгляді даної справи колегія суддів також враховує положення ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, відповідно до яких одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім

За таких обставин, з огляду на необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи, а також те, що явка представників учасників справи судом не визнавалась обов`язковою, з урахуванням змісту ст.ст. 202, 216, 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Предметом спору є вимоги прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції до підприємства про стягнення збитків, що заподіяні державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства України в результаті забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005.

Обов`язок власників і землекористувачів, в тому числі орендарів земельних ділянок, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям, передбачено статтею 35 Закону України "Про охорону земель".

Розміщення, збирання, зберігання, оброблення, утилізація та видалення, знешкодження і захоронення відходів здійснюються відповідно до вимог Закону України "Про охорону земель" (ст. 46 Закону України "Про охорону земель").

Відповідно до статті 56 Закону України "Про охорону земель" юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

У статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність (частина перша). Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (частина четверта).

Частиною першою статті 69 цього Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Статтею 96 Земельного кодексу України на землекористувачів покладено обов`язок додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Відповідно до статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18.

Відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є необхідним доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

Порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності, встановлює Методика №171.

У пунктах 3.1-3.3 вказаної Методики визначено, що:

- землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення) (пункт 3.1);

- землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища (пункт 3.2);

- факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель (пункт 3.3).

У постановах ВС, що винесені у справах № 904/6886/17; № 909/6/18; № 905/31/17; № 922/3507/16; № 922/3877/21, Верховний Суд викладав висновки про те, що відповідно до норм природоохоронного законодавства, зокрема Методики, умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Отже, забруднення або можливе забруднення навколишнього природного середовища є кваліфікуючими ознаками такого правопорушення, як засмічення земель, за яке передбачено відповідальність у вигляді відшкодування шкоди.

З матеріалів справи суд встановив, Івано-Франківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром, на виконання постанови від 07.11.2024, винесеної прокурором у кримінальному провадженні №00017 від 02.05.2024, про призначення інженерно-екологічної експертизи, надано висновок про те, що внаслідок складування твердих побутових відходів на земельних ділянках з кадастровими номерами :31:001:0005, :31:001:0003; :31:001:00016, площею 20899 кв.м., відбулось недотримання вимог нормативних актів з охорони навколишнього природного середовища, а саме: статті 167 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ; статті 52 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-ХII; статей 17, 33, 34 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-BP; статей 45, 46 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 № 962-IV; вимог наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України «Про затвердження Правил експлуатації полігонів побутових відходів» від 04.05.2012 № 196.

Розмір шкоди нарахований згідно з розрахунків ДЕІ Карпатського округу, а саме: внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005 - 7 020 000,00 грн.

Внаслідок складування твердих побутових відходів та потрапляння забруднюючих речовин в ґрунт відбулось забруднення земельних ділянках з кадастровими номерами :31:001:0005, :31:001:0003; :31:001:00016, площею 20899 кв.м., розмір екологічного збитку (шкоди) завданої навколишньому середовищу забруднення земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005, складає 7 020 000,00 грн (висновок від 06.12.2024 за №СЕ-19/109-24/16032-ФХЕД).

Щодо доводів апелянта про те, що долучені докази до позовної заяви є недопустимими, аосуільки отримані не в порядку визначеному господарським процесуальним законом, а тому відповідно до вимог ст. 77 ГПК України не можуть бути прийняті судом, як належні та допустимі, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні господарських спорів може бути досліджено і висновок судової експертизи, який було проведено в межах провадження іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Такий висновок судової експертизи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 918/204/18.

Чинне процесуальне законодавство, не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих в межах інших проваджень (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі № 461/3675/17).

Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як доказ у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18.

У межах досудового розслідування у кримінальному провадженні Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову інженерно-екологічну експертизу, висновок якої додано до позовної заяви.

Долучені до матеріалів справи експертизи проведені Івано-Франківським науково-дослідним експертно- криміналістичним центром МВС України, який є державним спеціалізованою установою, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу».

Виконання експертизи доручено експертам, які мають кваліфікацію судового експерта за спеціальністю « 10.19 Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля» та « 8.11 Дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин».

Вказані особи попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відтак, експертизи, проведені у кримінальному провадженні за постановою слідчого, є судовою і її висновки оцінюються у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.

А тому посилання апелянта на те, що висновки експерти не можуть бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки вони проведені в межах кримінального провадження, є безпідставним.

Так, колегією суддів встановлено, що Землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :31:001:0005, площею 3 га, яка розташована за адресою: м. Коломия, вул. Івана Шарлая, для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування - для розміщення полігону твердих побутових відходів за рахунок земель міської ради, з 11.05.2021, є КП «Полігон Екологія».

Згідно з статутом відповідача, затвердженим рішенням міської ради від 08.11.2022 за №2224-37/2022, метою та предметом його діяльності є отримання прибутку від господарсько - фінансової діяльності. Видами економічної діяльності є будівництво доріг, збирання безпечних відходів, їх оброблення та видалення, інші види прибирання, надання ландшафтних послуг, демонтаж машин і устаткування, відновлення відсортованих відходів, організація будівництва будівель, будівництво житлових і нежитлових будівель.

Згідно правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом №435 від 01.12.2010 Міністерства з питань житлово - комунального господарства України, на полігони побутових відходів дозволяється приймати побутові відходи (окрім рідких побутових відходів та небезпечних відходів у складі побутових відходів) з житлових будинків, адміністративних і громадських установ та організацій, підприємств торгівлі та громадського харчування, закладів культури і мистецтва, навчальних та лікувально-профілактичних закладів та інших підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, вуличний та садово-парковий змет і листя, а також подрібнені будівельні відходи і промислові відходита IV класів небезпеки відповідно до санітарних правил та норм, шлак і золу від сміттєспалювальних заводів. Тверді відходи IV класу небезпеки використовують на полігоні побутових відходів як ізолювальний матеріал у середній та верхній частинах полігона, а тверді відходи III класу небезпеки можуть складуватися разом з побутовими відходами з дотриманням особливих умов відповідно до санітарних правил та норм.

Для їх тимчасового складування на полігоні облаштовують відповідні майданчики. При складуванні на полігонах побутових відходів брикетованих відходів потрібно мати спеціальні карти, оснащені підйомними механізмами для укладання брикетів. Складування неущільнених побутових відходів разом з брикетованими на одній карті забороняється.

Сортування відходів як вторинної сировини, що є у складі побутових відходів, допускається на підприємствах сортування та перероблення побутових відходів, які можуть входити до складу споруд полігона побутових відходів.

Для складування на полігонах побутових відходів відсіву мілкої фракції побутових відходів, що надходить від підприємств сортування та перероблення побутових відходів, слід передбачити окремі карти.

Відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування" на кожен полігон побутових відходів має бути розроблений, погоджений та затверджений проект, що включає санітарно-технічний паспорт.

Роботи на полігонах побутових відходів виконуються відповідно до затвердженого проекту.

Для кожного полігона побутових відходів відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 "Полігони ттвердих побутових відходів. Основи проектування" має бути розроблена інструкція з експлуатації полігона, в якій мають бути враховані специфіка виробництва, наявність засобів механізації і ресурсів для виконання робіт.

На полігон, прийнятий в експлуатацію, повинен бути відповідний паспорт місця видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 N 1216 ( 1216-98-п ).

На кожному полігоні побутових відходів має бути контрольно-пропускний пункт (далі - КПП) і повинні бути встановлені автомобільні ваги для обліку кількості усіх видів відходів, що надходять на полігон побутових відходів.

Керівництво полігона забезпечує приймальника КПП такими даними: переліком промислових відходів і речовин, заборонених для захоронення на полігоні побутових відходів; переліком підприємств, з якими оформлені договори на надання послуг із захоронення побутових відходів; інформацією про місткість кузовів та коефіцієнт ущільнення транспортних засобів, в яких підприємства перевозять побутові відходи, зазначені у договорі.

Приймальник на КПП контролює прибуття транспортного засобу з відходами і приймає їх за такими документами: дорожній лист; товарно-транспортна накладна, в якій наведено вид та кількість відходів.

На КПП повинна бути встановлена вишка для візуального контролю виду відходів, що завозяться бортовими і самоскидними транспортними засобами.

Для радіометричного контролю всіх відходів КПП повинен бути оснащений спеціальними приладами.

У разі виявлення у відходах компонентів, заборонених для захоронення, приймальник або планувальник зобов`язаний відправити транспортний засіб, не розвантажуючи його, і зробити відповідний запис у дорожньому листі.

На полігонах побутових відходів мають бути розроблені щорічні технологічні плани організації робіт із захоронення відходів, на яких позначаються робочі карти. Ширина робочої карти становить до 15 м, а довжина - від 50 до 120 м. Ці розміри можуть змінюватись залежно від технології складування та продуктивності полігона побутових відходів.

На робочій карті полігона побутових відходів відводять майданчик, який поділяють на дві рівні зони: розвантаження і складування.

Після заповнення зони розвантаження відходи мають бути розрівнені і ущільнені шаром від 0,5 до 1,0 м залежно від механізмів, що застосовуються (для бульдозерів - до 0,5 м, для котків-ущільнювачів - до 1,0 м). З метою досягнення необхідного ступеня ущільнення та створення рівної, без вибоїн та гострих виступів, поверхні, по якій спеціально обладнані транспортні засоби могли б рухатися, не пошкоджуючи агрегатів та шин, бульдозери і котки-ущільнювачі мають здійснити 3-5 проїздів.

Ступінь ущільнення відходів слід контролювати реперами, встановленими по кутах робочої карти.

Заповнення робочої карти триває доти, доки ущільнений шар відходів не досягне 2,0 - 2,5 м. Після цього не пізніше ніж через 3 дні його слід укрити ізолювальним шаром (ґрунту, глини, подрібнених будівельних відходів тощо) завтовшки не менше 20 см.

При складуванні на окремих робочих картах полігонів побутових відходів відсіву мілкої фракції побутових відходів, що надходять від підприємств сортування та перероблення побутових відходів, після розрівнювання відходів ущільнення дозволяється не виконувати.

До закінчення робочого дня зона розвантаження має бути розрівняна та ущільнена.

У зимовий період при температурі нижче мінус 10 град.C допускається тільки ущільнення заповнених робочих карт, а ізоляцію ґрунтом проводять після підвищення температури.

На полігонахмає бути створена система моніторингу та заходи екологічної безпеки мають бути спрямовані на захист нормального стану повітря, ґрунту та підземних вод.

Дослідження проб повітря проводиться за такими показниками: азот, діоксид вуглецю, ангідрид сірчаний, вуглецю оксид, сірководень, фенол, формальдегід.

На основних напрямках поширення легких фракцій відходів встановлюються тимчасові сітчасті переносні елементи огорожі. Один раз на добу огорожу, що затримує леткі фракції, слід очищати.

Керівник (власник) полігона побутових відходів зобов`язаний забезпечити проведення контролю за станом атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони та на виробничій території атестованою лабораторією.

Перелік забруднюючих речовин, періодичність та точки відбору проб повітря повинні узгоджуватися відповідно до Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць (від забруднення хімічними та біологічними речовинами), затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.97 201 ( v0201282-97 ).

Проїзд транспортних засобів через контрольно-дезінфікуючу зону є обов`язковим при температурі повітря понад +5 град.C.

Необхідно відкачувати один раз на 10 днів розчин із дезбар`єру у цистерну з подальшим транспортуванням асенізаційними машинами на очисні споруди каналізації.

При температурі повітря понад +25 град.C ділянки ущільнення відходів необхідно поливати водою з розрахунку 10 л на 1 куб.м побутових відходів або розчином із дезбар`єру.

Дослідження ґрунту на території полігона побутових відходів та у межах санітарно-захисної зони (на відстані 50, 100, 200 і 500 м) повинні проводитись не рідше ніж двічі на рік.

Територія полігона побутових відходів має бути обмежена нагірною канавою для запобігання витіканню за межі полігона забруднених поверхневих вод. Не рідше ніж двічі на місяць операторам інженерного обладнання полігона слід проводити її огляд і за потреби очищати.

Екологічні і санітарно-технічні заходи, які здійснюються протягом року, заносяться у паспорт місць видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 N 1216 ( 1216-98-п ).

Отже, вказаними правилами врегульовано порядок роботи полігонів, здійснення, зокрема, самостійного моніторингу та заходів екологічної безпеки, які повинні бути спрямовані на захист ґрунту, повітря, підземних вод.

Разом з тим, колегія суддів враховує ті обставини, що у проекті землеустрою виготовленому ТЗОВ «ПРО ЗЕМ» на замовлення КП «Полігон Екологія» і в подальшому затвердженому рішенням Коломийської міської ради (12 сесія) 8 демократичного скликання від 22.04.2021р. № 606-12/2021-12 «Про землекористування на вулиці Івана Шарлая» наявна заява директора КП «Полігон Екологія» Попелюка М.Б. від 14.01.2021 адресована голові Коломийської міської ради Богдану Станіславському, зі змісту якої вбачається, що Попелюк М.Б. просив виділити земельну ділянку по вулиці Івана Шарлая, площею 3.0 га для захоронення, утилізації, переробки та вивезення твердих побутових відходів.

Водночас, у даній заяві Попелюк М.Б. нічого не зазначає про те, що ділянка має якісь недоліки, або забруднення.

Також, у рішеннях Коломийської міської ради №293-7/2021 від 28.01.2021 «Про землекористування на вулиці Івана Шарлая», від 22.04.2021р. № 606-12/2021-12 «Про землекористування на вулиці Івана Шарлая», від 22.04.2021р. № 606-12/2021-12 «Про землекористування на вулиці Івана Шарлая» нічого не зазначається про те, що земельна ділянка має якісь недоліки, або забруднення.

У пояснювальній записці наявній у вказаному проекті землеустрою також не зазначається про те, що ділянка має якісь недоліки, або забруднення.

Зокрема, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються: основні відомості про об`єкт (об`єкти) землеустрою; інформація про проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою (у разі їх проведення); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень.

При цьому, статтею 36 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозалісених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та відсутність документів в підтвердження того, що шкода заподіяна не з вини відповідача, подані прокурором докази на підтвердження обставин на які він посилається, є більш вірогідними, ніж надані на їх спростування, відтак, місцевий суд дійшов правомірного висновку про те, що позов підлягає до задоволення.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 у справі №909/350/25.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полігон Екологія» б/н від 27.10.2025 (вх. № 01-05/3156/25 від 28.10.2025) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 у справі 909/350/25 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2026.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя І.Ю. Панова