ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа№ 927/990/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

представники учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 04.02.2026 не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025

у справі №927/990/24 (суддя Фесюра М.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс

до ОСОБА_1

про покладення субсидіарної відповідальності на засновників або керівника боржника

в межах справи №927/990/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС",

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення субсидіарної відповідальності на учасників боржника та його керівні органи, а також третіх осіб - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на Рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 по справі №927/990/24; відкрити апеляційне провадження по справі №927/990/24 за апеляційною скаргою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 по справі №927/990/24; задовольнити апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 по справі №927/990/24; рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 по справі №927/990/24 скасувати; прийняти в цій частині нове рішення, котрим задовольнити заяву ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення субсидіарної відповідальності (притягнення до субсидіарної відповідальності) на органи управління Боржника в межах справи №927/990/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС"; покласти на ОСОБА_1 субсидіарну відповідальності за незадоволення вимог кредиторів у справі №927/990/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС"; стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС" 60015937,75 грн в якості субсидіарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС".

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Доманська М.Л.; судді: Остапенко О.М. та Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/990/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Ніко-Тайс до ОСОБА_1 про покладення субсидіарної відповідальності на засновників або керівника боржника; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 до надходження матеріалів справи №927/990/24 до Північного апеляційного господарського суду.

10.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/990/24 у 3-х томах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 04.02.2026; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 14.01.2026; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 21.01.2026.

У зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. 04.02.2026 на лікарняному, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №927/990/24 у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Отрюх Б.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 до свого провадження у новому складі суду.

04.02.2026 через систему «Електронний Суд» Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" надійшло клопотання про розгляд справи №927/990/24 за апеляційною скаргою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 по справі №927/990/24, за відсутності представника ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс". У вказаному клопотанні заявник просив суд задовольнити апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 по справі №927/990/24.

04.02.2026 через систему «Електронний Суд» Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС" арбітражного керуючого Косякевича С.О. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі ліквідатора боржника.

У судове засідання 04.02.2026 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вирішила задовольнити клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС" арбітражного керуючого Косякевича С.О.пр розгляд апеляційної скарги без їх участі та здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників інших учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує про помилковість твердження суду відносно необхідності надання доказів бездіяльності (бездіяльність й полягає в тому, що певних дій направлених на розрахунок із кредиторами та збереження господарської діяльності Боржника відсутні) та доказів дій (згідно з матеріалами даної справи та здобутими достовірними даними Ліквідатором Боржника, запитувані судом дії є відсутні), котрі б підтверджували наявність вини органів управління у порушенні обов`язку, визначеного положенням статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства. Апелянт зазначає, що в діях органів управління та керівництва боржника присутні чіткі ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, тобто доведення до банкрутства. Скаржник зазначає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що підприємство перебуває у стані повної бездіяльності та є закинутим, оскільки, починаючи з 2019 суб`єкт господарювання не виконує своїх базових обов`язків, покладених на нього як на юридичну особу, - не подається жодна податкова, фінансова чи статистична звітність, що прямо вказує на систематичне порушення вимог чинного законодавства. Також підприємство не провадить жодної господарської діяльності: відсутні будь-які ознаки операційної активності, не здійснюються фінансові або договірні операції, не обліковуються ані доходи, ані витрати. Апелянт зазначає, що відповідно до інформації, наданої банківськими установами та з відкритих реєстрів, на підприємство не зареєстровано жодного активного рахунку, що є додатковим підтвердженням повної зупинки його функціонування, як суб`єкта економіки. Скаржник зазначає, що органи управління підприємства - директор, засновники, а також інші відповідальні особи фактично самоусунулися від виконання своїх обов`язків, не здійснюють жодного управління юридичною особою, не забезпечують збереження документів, активів чи правочинної діяльності підприємства, що свідчить про навмисне або злочинне недбальство та ігнорування ними своїх обов`язків, зокрема, щодо вчасного реагування на стан неплатоспроможності та ініціювання відповідних заходів реагування.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС" за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Ніко-Тайс" у сумі 32 446 927 грн, з якої: 32 422 703 грн основного боргу, 24 224 грн судового збору, введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.01.2025 визнано вимоги до боржника наступних кредиторів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Ніко-Тайс" (, проспект Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, м. Київ, 03187) у розмірі 27 546 587,78 грн, із включенням основного боргу в сумі 27 536 898,18 грн -- до четвертої черги, та 4844,80 грн. судового збору - до першої черги задоволення вимог кредиторів; Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ) у розмірі 27 267,77 грн, із включенням основного боргу в сумі 10 162,92 грн - до другої черги, неустойки в сумі 11 048,85 грн - до шостої черги, та 6056 грн. судового збору - до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 01.05.2025 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Ніко-Тайс", боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Косякевича С.О.

У межах зазначеної справи 26.06.2025 ініціюючий кредитор звернувся до господарського суду із заявою про покладення на Пятковського Віталія Олександровича (далі - Відповідач) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника в розмірі 60 015 937,75 грн у зв`язку з доведенням Боржника до банкрутства (далі - Заява).

Заяву мотивовано наступними обставинами: в діях органів управління та керівництва боржника присутні чіткі ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, тобто, доведення до банкрутства. Фактичні обставини справи свідчать про те, що підприємство перебуває у стані повної бездіяльності та фактично є закинутим. Починаючи з 2019, суб`єкт господарювання не виконує своїх базових обов`язків, покладених на нього як на юридичну особу, - не подається жодна податкова, фінансова чи статистична звітність, що прямо вказує на систематичне порушення вимог чинного законодавства. Підприємство не провадить жодної господарської діяльності: відсутні будь-які ознаки операційної активності, не здійснюються жодні фінансові або договірні операції, не обліковуються ані доходи, ані витрати. Відповідно до інформації, наданої банківськими установами та з відкритих реєстрів, на підприємство не зареєстровано жодного активного рахунку, що є додатковим підтвердженням повної зупинки його функціонування, як суб`єкта економіки. Також органи управління підприємства - директор, засновники, а також інші відповідальні особи - фактично самоусунулися від виконання своїх обов`язків, не здійснюють жодного управління юридичною особою, не забезпечують збереження документів, активів чи правочинної діяльності підприємства, що свідчить про навмисне або злочинне недбальство та ігнорування ними своїх обов`язків, зокрема, щодо вчасного реагування на стан неплатоспроможності та ініціювання відповідних заходів реагування. Вищевказане, як вказує ініціюючий кредитор, з-поміж іншого, підтверджується звітом розпорядника майна арбітражного керуючого Пятковського Віталія Олександровича від 13.02.2025 № 78-1302/250 та доданими до нього документами. Засновник боржника та керівник, вказаних у Кодексі України з процедур банкрутства заходів не вжив, а навпаки, своїми рішеннями та діями створив умови, за яких боржник став неплатоспроможним, та його визнано банкрутом, що підтверджено відповідним фінансовим аналізом. Відповідач своїми діями сприяв припиненню юридичної особи - боржника, порушивши приписи ст. 104 ЦК України, якою встановлено, що порядок припинення юридичної особи - боржника має здійснюватися в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства, що встановлений Кодексом України з процедур банкрутства. За результатами прийнятих управлінських рішень з боку учасників товариства та його керівництва, майнових активів (в т.ч. грошових), що належали б банкруту на праві господарського відання і підлягали б включенню до ліквідаційної маси, виявлено не було. Факт банкрутства боржника встановлено господарським судом у цій справі, є безспірним. Боржник набув стану банкрутства з вини власників та керівника. Учасниками товариства не проводились загальні збори та не контролювались дії (бездіяльність) керівника. Банкрутство ТОВ "Газобетон-ДС" є наслідком протиправної поведінки відповідача, яка є свідомою, оскільки не викликана будь-якими об`єктивними та невідворотними чинниками зовнішнього характеру, не відповідає звичайним умовам господарського обороту, не відповідає критеріям розумності та добросовісності, не відповідає інтересам боржника, свідчить про узгодженість дій, наявність спільного інтересу та мети - ухилення від розрахунків з кредиторами. Директор товариства не визначав планів діяльності товариства, допустив збиткову діяльність товариства, допустив накопичення кредиторської заборгованості, не здійснював заходів зі стягнення дебіторської заборгованості, не збільшував статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів; не здійснював належним чином контроль за діяльністю виконавчого органу управління - директора, допустив ухилення від оподаткування боржника, не вимагав для ознайомлення від директора планів робіт та звітів про їх виконання, не створив ревізійну комісію для здійснення контролю за діяльністю директора товариства, не проводив обов`язкові періодичні збори учасників для розгляду звітів про діяльність товариства, не приймав рішень щодо порядку покриття збитків від діяльності товариства, не звертався своєчасно до господарського суду із заявою про банкрутство товариства, у зв`язку з неможливістю виконання зобов`язань перед кредиторами. Невиконання з боку ОСОБА_1 обов`язків, прямо визначених законом та судовим рішенням, з передачі майна та первинної документації призначеному ліквідатору, в поєднанні з суцільним невиконанням обов`язків щодо збереження майна, проведення інвентаризації та відновлення первинної документації, свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 357 Кримінального кодексу України в частині заволодіння особливо важливими офіційними, правовстановлюючими та первинними документами ТОВ "Газобетон-ДС" шляхом зловживання своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, що завдає істотної шкоди інтересам ТОВ "Газобетон-ДС" та його кредиторам. У зв`язку з вищевиявленими обставинами, ліквідатор банкрута звернувся до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві (Вінстона Черчилля, 2, м. Київ, 02100) із заявою від 02.06.2025 № 78-0602/604 про вчинення кримінального правопорушення (у порядку ст. 214 КПК України). Незважаючи на проведену ліквідатором роботу, керівник банкрута продовжує приховувати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення субсидіарної відповідальності на учасників боржника та його керівні органи, а також третіх осіб - відмовлено.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції обгрунтовано тим, що у цій справі, висновки заявника про наявність підстав для покладення на керівника боржника субсидіарної відповідальності, ґрунтуються на узагальненнях та припущеннях, не відповідають засадам доведення необхідних фактичних обставин та не можуть бути покладені в основу судового рішення про притягнення особи до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута. Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено, що дії керівника/учасника мають ознаки доведення до банкрутства, чи свідчать про те, що вони є причиною настання обставин неплатоспроможності. При цьому господарський суд врахував, що, незважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, в тому числі через відсутність відзиву, який би вказував на дійсну причину неплатоспроможності, це не означає, що будь-які інші дії керівництва банкрута мають бути внаслідок цього дефіциту свідчень автоматично визнані причиною неплатоспроможності боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Загальні умови та підстави для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Господарським кодексом України , чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - ГК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Кодексом України з процедур банкрутства (далі -КУзПБ).

Згідно з частиною першою статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема, фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Водночас, умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина третя статті 215 ГК України).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор (а згідно зі змінами, внесеними Законом від 20.03.2023 № 2971-IX, також і кредитор) має право заявити вимоги до третіх осіб, які за законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства; розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Абзацом другим частини другої статті 61 КУзПБ передбачено, що в разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21):

- у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства. Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру;

- елементами складу правопорушення як умови для застосування субсидіарної відповідальності є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення;

- щодо об`єкта правопорушення, то ним є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами частини другої статті 61 КУзПБ;

- суб`єкти правопорушення визначені законом, зокрема, ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника;

- об`єктивну сторону правопорушення становлять дії / бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможністьі боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства;

- щодо змісту правопорушення з доведення до банкрутства, то окрім вже визначеного слід виходити зі змісту, визначеного частиною третьою статті 215 ГК України. Водночас, такий зміст не обмежується вичерпним переліком дій /бездіяльності суб`єктів правопорушення, а їх характер саме як протиправний оцінюється за відповідними правовими та економічними показниками. Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) (пункт 66), від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 (провадження № 12-185гс19, пункт 7.56)). Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії / бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам. За змістом частини другої статті 61 КУзПБ вказані умисні дії/бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту.

При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів;

- щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення);

- однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою;

- сума вимог кредиторів, яка підлягає погашенню за правилами статті 64 КУзПБ, однак, залишилась непогашеною в процедурі банкрутства за правилами цієї статті через недостатність майна банкрута, і є розміром субсидіарної відповідальності;

- право подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після вчинення всієї повноти дій з розшуку та встановлення активів боржника, повернення майна боржника від третіх осіб до ліквідаційної маси боржника, завершення вичерпних заходів щодо формування ліквідаційної маси боржника в ліквідаційній процедур, завершення ліквідатором реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі.

Суд також зазначає, що законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо. Аналогічні за змістом висновки щодо кола обставин (перелік яких не є вичерпним), які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство сформовано у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15, від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, а також у постанові від 19.08.2021 у справі № 25/62/09.

Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в т.ч. принципу добросовісності.

Тобто, до суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо, прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду інтересам останнього та його кредиторів, які можуть виражатися, зокрема у:

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами одноденками" тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу), сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь ряду цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження; використанні і розпорядженні майном боржника, як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо. Наведений перелік прикладів не є вичерпним.

Наведена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.06.2023 у справі № 910/17743/18.

Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника заявник має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності, дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак, зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності.

Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності, має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

У цьому разі відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо заявник із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень заявника, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази заявника не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність.

Отже, якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої своєї поведінки. Наведені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16, на неврахуванні якої наполягає скаржник у цій справі.

Однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.09.2024 у справі № 904/367/22 наголошує, що саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності.

Якщо є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, однак, за відсутності зазначеної різниці (недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів) немає підстав для стягнення відповідних сум з винних осіб у межах покладення субсидіарної відповідальності, то у заявника немає підстав порушувати відповідний спір у справі про банкрутство.

У цьому висновку суд виходить з того, що в умовах, коли є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, але його майна/ активів у складі ліквідаційної маси виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

Отже, навіть за виявлених арбітражним керуючим фактів доведення боржника до банкрутства достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство за правилами частини другої ст. 61 КУзПБ.

Ураховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, суд з огляду на регламентований КУзПБ порядок та етапи формування ліквідаційної маси, зміни, яких вона зазнає під час ліквідаційної процедури, зазначає, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ.

Цей порядок передбачає, що:

- арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (п. 3 частина друга ст. 12 КУзПБ);

- господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (частина десята ст. 39 цього Кодексу);

- розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (частина третя ст. 44 КУзПБ);

- ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України № 3249-IX від 13.07.2023, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).

Суд також зазначає, що аналіз фінансового стану банкрута має відповідати вимогам Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (далі - Методичні рекомендації), оскільки ці рекомендації розроблено з метою визначення однозначних підходів під час аналізу фінансово-господарського стану підприємств щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для вжиття заходів щодо запобігання банкрутству підприємств, а також виявлення резервів підвищення ефективності виробництва та відновлення платоспроможності підприємств шляхом їх санації.

Звідси, керуючись наведеними положеннями КУзПБ щодо обов`язків арбітражного керуючого під час проведення процедури банкрутства та щодо етапів, умов та підстав для здійснення оцінки фінансово-господарського стану боржника, суд доходить висновку, що відповідні дії арбітражного керуючого (ліквідатора) є передумовами у дослідженні та виявленні підстав для порушення питання про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Тобто відповідна діяльність з виявлення передумов для субсидіарної відповідальності розпочинається з введенням процедури розпорядження майном боржника у справі про банкрутство. Відповідний звіт/ висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Отже, висновок щодо передумов для субсидіарної відповідальності формується у звіті ліквідатора за результатами здійснення ним аналізу фінансового стану банкрута, а згідно зі змінами, внесеними Законом від 13.07.2023 № 3249-IX, складеному відповідно до Методичних рекомендацій висновку за результатами здійснення аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абз. 5 частина перша ст. 61 КУзПБ).

За змістом частини другої ст. 61 КУзПБ законодавець визначив розмір субсидіарної відповідальності як різницю між двома показниками (сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою), яка свідчить про недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Щодо суми вимог кредиторів, то на стадії ліквідаційної процедури цей показник, як правило, є остаточним та визначається на підставі ухвали, постановленої за результатами попереднього засідання, в якій, зокрема, зазначаються розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів (частина друга ст. 47 КУзПБ).

Водночас, допускається корегування зазначеного показника в ліквідаційній процедурі за рахунок визнаних судом вимог поточного кредитора (частини третя та п`ята ст. 59 та частина четверта ст. 60 КУзПБ), а також вимог кредиторів, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, та були розглянуті судом в ліквідаційній процедурі (частина четверта ст. 45 цього Кодексу).

Що ж до такого показника, як ліквідаційна маса, то суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Законодавець визначив у положеннях КУзПБ об`єктивні обставини та процеси, за яких ліквідаційна маса боржника змінюється з початку її формування і до отримання коштів від продажу відповідних активів у її складі.

Так, розмір (вартість) ліквідаційної маси в ході процедури ліквідації боржника зазнає змін, враховуючи, що:

- балансова вартість ліквідаційної маси, що визначається за результатами інвентаризації (п. 5 частина друга ст. 12, частина перша ст. 61 КУзПБ), оціночна вартість (частина перша ст. 63 КУзПБ) та вартість її реалізації/продажу (розділ V КУзПБ) (можуть), як правило, відрізняються;

- склад ліквідаційної маси (відповідно, і її розмір) під час здійснення ліквідатором відповідних повноважень і обов`язків у ліквідаційній процедурі може змінюватись за рахунок включення до нього: грошових сум (майна), повернених третіми особами на вимогу ліквідатора щодо сум дебіторської заборгованості, за наслідками визнання недійсними правочинів (договорів) боржника та вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що перебуває у третіх осіб (частина друга ст. 42, частина перша ст. 61 КУзПБ); сум, стягнених ліквідатором із суб`єктів субсидіарної відповідальності (абз. 3 частина друга ст. 61 КУзПБ).

Що ж до розміру ліквідаційної маси з метою визначення розміру субсидіарної відповідальності, то, враховуючи правову природу цієї відповідальності, її розмір має визначатися за правилами встановлення розміру шкоди, заподіяної майну потерпілого незаконними діями, у деліктних правовідносинах: як різниця між сумою вимог до боржника згідно з реєстром вимог кредиторів та сумою коштів, отриманою за фактом продажу майна в процедурі ліквідації, поверненою третіми особами на вимогу ліквідатора.

Наведеного висновку дотримується Верховний Суд у постанові від 12.09.2024 у справі № 904/367/22 з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, відповідно до якої за правовою природою відповідальність третіх осіб, передбачена частиною другою ст. 61 КУзПБ, є відповідальністю порушника за збитки, завдані банкруту (ст. 22 ЦК України).

Отже, буквальне прочитання абзаців 1 та 2 частини другої ст. 61 КУзПБ ("розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою", "у разі недостатності майна боржника") є підставою для висновку, що розмір субсидіарної відповідальності, який дає право ініціювати спір про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство та підлягає стягненню із суб`єктів такої відповідальності, визначається в той момент, коли ліквідатор за результатами здійснення судових проваджень у процедурі банкрутства боржника остаточно визначив вартість ліквідаційної маси в грошовому еквіваленті за фактом продажу в процедурі ліквідації включених до її складу активів, повернув грошові суми (майно) від третіх осіб та здійснив за рахунок отриманих від продажу коштів розрахунок із визнаними у справі кредиторами, тощо.

Тож сума вимог кредиторів, яка підлягає погашенню за правилами ст. 64 КУзПБ, однак, залишилась непогашеною в процедурі банкрутства за правилами цієї статті через недостатність майна банкрута, і є розміром субсидіарної відповідальності.

Право подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після вжиття ліквідатором вичерпних заходів щодо повернння до ліквідаційної маси банкрута його майна, що перебуває у третіх осіб, після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі. Аналогічний порядок покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника втілено в актуальній правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постановах від 10.06.2020 у справі № 911/3513/16, від 17.06.2020 у справі № 923/590/18, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16, від 24.02.2021 у справі № 902/1129/15 (902/579/20) та від 07.11.2023 у справі № 908/3468/13, від 12.09.2024 у справі № 904/367/22.

Суд зазначає, що такий підхід у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство узгоджується як з повноваженнями ліквідатора, порядком проведення відповідних дій у ліквідаційній процедурі, так і з правами суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідати за зобов`язаннями боржника у межах об`єктивного розміру цієї відповідальності, що відповідає правовій природі субсидіарної відповідальності саме як додаткової.

Наведений підхід у покладенні субсидіарної відповідальності та у визначенні ліквідаційної маси для обчислення розміру такої відповідальності є правильним та зумовлює висновок, згідно з яким передчасне звернення з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство - до здійснення задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих за наслідками реалізації всіх виявлених у боржника активів та повернення грошових коштів (майна) від третіх осіб, з встановленням факту недостатності майна, виключає розгляд, дослідження, оцінку та встановлення осіб, винних у правопорушенні з доведення боржника до банкрутства, тобто виключає визначення суб`єктів та суб`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Отже, до вчинення всієї повноти дій з розшуку та встановлення активів боржника, до остаточного визначення ліквідаційної маси, до завершення погашення визнаних у справі вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих від продажу включених до складу ліквідаційної маси активів боржника, коштів (майна), повернутих ліквідатором від третіх осіб, зі встановленням за результатами погашення недостатності майна боржника для задоволення таких вимог заява ліквідатора/кредитора з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності та стягнення з винних осіб суми субсидіарної відповідальності не може бути подана, а в разі її подання відповідні вимоги не підлягають задоволенню судом. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21).

Колегія суддів зауважує, що на час прийняття оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутній Звіт ліквідатора банкрута щодо передумов для субсидіарної відповідальності, складений відповідно до Методичних рекомендацій, відсутній висновок ліквідатора боржника про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства.

Однак згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду відсутність у матеріалах справи висновку про доведення до банкрутства боржника не може бути беззаперечною підставою для звільнення винних осіб від субсидіарної відповідальності (висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №922/1067/17 та від 12.11.2020 у справі №916/1105/16); звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

В матеріалах справи наявний Аналіз фінансово-господарського стану, господарської та інвестиційної діяльності, становища на товарних ринках банкрута від 24.01.2025, складений розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Косякевичем С.О. саме на стадії розпорядження майном боржника.

Відповідно до вказаного Аналізу: економічні ознаки фіктивного банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Газобетон-ДС" відсутні; в зв`язку з відсутністю балансів, виписок, актів звірки з дебіторами, немає можливості встановити кількість та якість дебіторської заборгованості, а також можливість її стягнення; проведена оцінка фінансового стану не показала об`єктивної ситуації у зв`язку з відсутністю повної фінансової документації.

При цьому у роздлі 3 вищевказаного Аналізу зазначено, що більш глибокий аналіз варто проводити в процедурі ліквідації.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 КУзПБ ліквідатор не менш як один раз на місяць подає комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансовий стан і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та під час проведення ліквідаційної процедури, про використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів.

Водночас, матеріали справи не містять Звіту/аналізу фінансово-господарського стану, господарської та інвестиційної діяльності, становища на товарних ринках банкрута, проведеного у ліквідаційній процедурі, жодного звіту ліквідатора про його діяльність у ліквідаційній процедурі.

Як зазначалось судом вище, постановою Господарського суду Чернігівської області від 01.05.2025 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Ніко-Тайс", боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Косякевича С.О. Відповідно до матеріалів справи, заява про покладення субсидіарної відповідальності подана 26.06.2025. Жодного звіту, аналізу фінансово-господарського стану, господарської та інвестиційної діяльності, становища на товарних ринках банкрута після визнання боржника банкрутом до подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності, ліквідатор боржника не подавав.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять доказів, що ліквідатором банкрута у ліквідаційній процедурі вжито всю повноту заходів, спрямованих на виявлення майна банкрута та повернення його у ліквідаційну масу боржника, наведену заяву до суду подано ініціюючим кредитором передчасно, оскільки таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) заявник може подати не раніше ніж після завершення всіх заходів, спрямованих на розшук майна, повернення майна боржника від третіх осіб, реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності активів боржника для повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення субсидіарної відповідальності на учасників боржника та його керівні органи, а також третіх осіб - слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення.

Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 - без змін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 01.10.2025 у справі №927/990/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 927/990/24 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 09.02.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко