ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа № 914/3671/25

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ розглянув матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління, місто Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Тетріс Бокс Львів, місто Львів

про стягнення 7 761,60 грн.

Без виклику сторін.

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління до Товариства з обмеженою відповідальністю Тетріс Бокс Львів про стягнення 7 761,60 грн витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу та зберіганням рекламної конструкції.

Ухвалою від 03.12.2025 суд залишив без руху позовну заяву Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління та надав позивачу строк для усунення недоліків.

У зв`язку з усуненням допущених недоліків позовної заяви, Господарський суд Львівської області ухвалою від 09.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановив здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Копія ухвали Господарського суду Львівської області від 09.12.2025про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, була доставлена позивачу до його електронного кабінету в підсистемі Електронний суд, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 09.12.2025.

Ухвала суду від 09.12.2025 про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, надсилалась відповідачу на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 23, квартира 46.

08.01.2026 на адресу суду повернувся поштовий конверт (штрихкодовий ідентифікатор R68) з рекомендованим відправленням відповідачу ухвали суду від 09.12.2025 про відкриття провадження у справі за юридичною адресою: 79018, місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 23, квартира 46, з відміткою поштового відділення про те, що причиною повернення є: за закінченням терміну зберігання.

Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України до внесених до такого реєстру судових рішень.

Відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо їх, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи.

Оскільки суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву.

Від відповідача не надходили заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відзив на позов також не подано.

Згідно зі статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку із закінченням строку наданого для вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач самовільно без отримання дозволу на розміщення реклами, встановив спеціальні конструкції зовнішньої реклами за адресою по вулиці Городоцька, 128, А у місті Львові.

На виконання наказу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №20-Д від 05.11.2024, позивач 12.12.2024 провів демонтаж самовільно встановлених конструкції зовнішньої реклами по вулиці Городоцька, 128, А у місті Львові із залученням на підставі договору про надання послуг №30 від 14.02.2024 підрядної служби фізичної особи-підприємця Заремби Ігора Євгеновича.

Загальна вартість робіт за демонтаж та зберігання рекламних конструкцій відповідача з ПДВ становить 7 761,60 грн, цю суму позивач просить стягнути з відповідача.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

За результатами перевірки проведеної позивачем встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю Тетріс Бокс Львів, (надалі - відповідач), самовільно, без отримання дозволу на розміщення реклами, встановлено спеціальні конструкції зовнішньої рекламирекламоносій на фасаді будинку по вулиці Городоцька, 128, А у місті Львові, чим порушено вимоги частини 1 статті 16 Закону України Про рекламу.

Товариство з обмеженою відповідальністю Тетріс Бокс Львів, (надалі - відповідач), користується вищезазначеним нежитловим приміщенням на підставі договору оренди нежитлового приміщення №42 від 20.07.2022 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю Інтертрансгруп.

У зв`язку з виявленими порушеннями відповідачу було скеровано вимогу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 16.10.2024№24/Р-31-1533, в якій останньому запропоновано добровільно усунути допущені порушення у визначений у вимогах термін. Однак, відповідач залишив дану вимогу без відповіді та задоволення щодо демонтажу.

Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради видано наказ №20-Д від 05.11.2024 Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами, яким доручено Комунальному підприємству Адміністративно-технічне управління демонтувати самовільно встановлену рекламну конструкцію відповідача в примусовому порядку.

На підставі вищезазначеного наказу №20-Д від 05.11.2024, самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами відповідача було демонтовано позивачем із залученням підрядної організації, що підтверджується актом проведення демонтажу спеціальних конструкцій №7 від 12.12.2024.

З метою виконання наказу №20-Д від 05.11.2024, 14.02.2024 між Комунальним підприємством Адміністративно-технічне управління (замовник) та Фізичною особою підприємцем Зарембою Ігором Євгеновичем (виконавець) укладено договір №30 від 14.02.2024 про надання послуг з додатком №1 (договірна ціна послуг з демонтажу рекламних конструкцій та малих архітектурних форм (вивісок), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з виконання робіт з демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій та малих архітектурних форм (вивісок) (надалі об`єктів демонтажу), їх завантаження, транспортування до майданчиків (складів) тимчасового зберігання замовника.

Відповідно до п. 2.1. та п.2.2. договору №30 від 14.02.2024 вартість наданих послуг визначається згідно з договірною ціною на послуги по демонтажу рекламних конструкцій та вивісок (додаток 1) до цього договору. Замовник зобов`язаний за надані виконавцем послуги перерахувати на рахунок виконавця суму, зазначену в актах виконаних робіт, впродовж 14 робочих днів від дати підписання акта виконаних робіт (наданих послуг).

Фізична особа підприємець Заремба Ігор Євгенович виконав демонтаж рекламних конструкцій відповідача 12.12.2024, про що складено та підписано акт демонтажу №7 (проведення демонтажу спеціальних конструкцій (банера, брандмауера, банерної сітки, що розміщені на фасад буд. площ. від 1 м. кв. і більше-2м2) за адресою: місто Львів, район Залізничний, вулиця Городоцька, 128, А.

Загальна вартість робіт за демонтаж та зберігання рекламних конструкцій відповідача з ПДВ становить 7 761,60 грн, а саме:

- по додатку 1 до договору №30 від 14.02.2024: 280,00 грн (демонтаж конструкцій розміром від 1 кв. м. і більше - 140,00 грн 1 шт.; 2 шт-140,00 х 2 шт.=280,00 грн

- по додатку 1 до договору №30 від 14.02.2024: 6 188,00 грн (зберігання конструкції на складі: 182 днів * 17 грн. * 2 конструкції).

- ПДВ 20% : 1293, 60 грн

Зважаючи на те, що позивач оплатив вартість демонтажу та зберігання рекламних конструкцій з ПДВ всього на загальну суму 7 761,60 грн він просить стягнути з відповідача цю суму.

Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління зверталося до відповідача з листом-вимогою №2410-10-52 від 07.01.2025, в якому просило в десятиденний термін з дати отримання даного листа-вимоги, перерахувати суму витрат за демонтаж, транспортування та зберігання конструкцій відповідача. Факт надіслання вказаних листів-вимог підтверджується наявним в матеріалах справи реєстром рекомендованих листів Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління від 07.01.2025 та списком листи-вимоги згрупованих поштових відправлень (форми 103) від 07.01.2025.

Однак, відповідач залишив дані листи-вимоги без відповіді та задоволення.

Покликаючись на виставлений рахунок, акт надання послуг та виписку по рахунку, позивач зазначив, що відповідач відповідно до Правил благоустрою міста Львова зобов`язаний відшкодувати 7 761,60 грн (у тому числі 1 293,60 грн ПДВ) витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу, транспортуванням та зберіганням рекламної конструкції.

Висновки суду.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами 1, 4 статті 20 Закону України Про благоустрій населених пунктів передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно з статті 16 Закону України Про рекламу, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У даній справі позивач звернувся до суду із матеріально-правовою вимогою майнового характеру по відшкодування витрат пов`язаних з проведенням демонтажу та зберіганням рекламної конструкції у розмірі 7 761,60 грн, з яких 6 468,00 грн вартість витрат на проведення демонтажу без ПДВ, 1 293,60 грн податок на додану вартість.

Підставами позовним вимог виступають обставини самовільного без отримання дозволу на розміщення реклами, встановлення відповідачем спеціальних конструкцій зовнішньої реклами по вулиці Городоцька, 128, А у місті Львові, невиконання відповідачем у добровільному порядку вимог про демонтаж таких спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, понесення позивачем витрат на проведення демонтажу згідно із договором №30 на надання послуг від 14.02.2024 укладеним із ФОП Заремба І.Є., та відмова відповідача відшкодувати понесенні позивачем витрати. Крім цього, позивач вказує, що при надходженні від відповідача грошових коштів за демонтаж, Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління буде змушене сплатити ПДВ до бюджету, як це передбачено статтею 188 Податкового кодексу України, а тому відповідач повинен додатково перерахувати на його користь податок на додану вартість.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для застосування такого заходу цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, є вина, шкода, причинний зв`язок, протиправність поведінки. З огляду на це, суд вважає за доцільне проаналізувати кожен із елементів складу цивільного правопорушення.

Протиправність поведінки.

Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та у порядку, встановленому цими органами на підставі Типових правил, що затверджені Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (надалі-Типові правила) виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 20 Закону України Про благоустрій населених пунктів організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої, влади та органів, місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до п. 4.2.10. Правил розміщення зовнішньої реклами на території Львівської міської територіальної громади затверджених рішенням виконавчого комітету ЛМР від 21.05.2010 №569 (далі по тексту Правила), підставою для розміщення, конструкцій зовнішньої реклами є у встановленому порядку виданий дозвіл.

Пунктом 2.1. Правил передбачено, що самовільно встановлений рекламний засіб - рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін.

Примусовий демонтаж конструкції - це засіб для примусового усунення виявленого порушення вимог законодавства про рекламу (самовільного встановлення рекламного засобу), не усунутого суб`єктом господарювання у добровільному порядку.

Робочий орган з регулювання діяльності, з розміщення зовнішньої реклами - орган, уповноважений Львівською міською радою, виконувати покладені на нього функції, передбачені Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067.

У межах своєї компетенції Робочий орган (Департамент економічного розвитку Львівської міської ради) забезпечує контроль за виконанням вимог Закону України Про рекламу, Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові усіма особами незалежно від форм власності та відомчої належності. Робочий орган уповноважений у сфері реклами звертатися до юридичних і фізичних осіб з вимогами про усунення виявлених порушень у визначений у вимогах термін.

Недотримання відповідачем встановленого порядку на отримання дозволу (не отримання) дозволу свідчить про протиправність його дій.

Судом встановлено, що відповідач самовільно, без отримання дозволу на розміщення реклами, встановив спеціальні конструкції зовнішньої реклами по вулиці Городоцька, 128, А у місті Львові. Вказані обставини простежуються зі змісту наявних у матеріалах справи документів, а саме наказу №20-Д від 05.11.2024, вимоги №24/Р-31-1533 від 16.10.2024.

Суд враховує ту обставину, що Товариство з обмеженою відповідальністю Тетріс Бокс Львів (відповідач), не заперечує факту самовільного встановлення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, зворотного матеріали справи не містять. Ним не подано до суду доказів отримання від органу місцевого самоврядування дозволу (згоди) для такого встановлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність у діях відповідача ознак протиправності.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Суду не було подано доказів відсутності вини у вчиненні правопорушення у сфері розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина.

Розміщення відповідачем спеціальних конструкцій зовнішньої реклами з порушенням встановлених правил призвело до необхідності вчинення позивачем дій спрямованих на демонтаж цих спеціальних конструкцій зовнішньої реклами. А тому, суд встановив наступний елемент складу правопорушення причинний зв`язок.

Підпунктом 7 пункту а абзацу 1 статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно пункту 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (надалі - Типові правила) виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 20 Закону України Про благоустрій населених пунктів організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої, влади та органів, місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до п. 4.2.10. Правил, підставою для розміщення, конструкцій зовнішньої реклами є у встановленому порядку виданий дозвіл.

У межах своєї компетенції Робочий орган (Департамент економічного розвитку Львівської міської ради) забезпечує контроль за виконанням вимог Закону України Про рекламу, Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові усіма особами незалежно від форм власності та відомчої належності. Робочий орган уповноважений у сфері реклами звертатися до юридичних і фізичних осіб з вимогами про усунення виявлених порушень у визначений у вимогах термін.

Згідно з пунктом 2.2.5 статуту Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління підприємство створено з метою виконання функцій визначених окремими ухвалами Львівської міської ради; рішеннями виконавчого комітету; розпорядженнями міського голови, наказами та дорученнями Уповноваженого органу, департаменту економічного розвитку.

Зі змісту наказу №20-Д від 05.11.2024 вбачається, що Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління визначене уповноваженою особою на проведення демонтажу самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами, розміщені, зокрема, за адресою: місто Львів, вулиця Городоцька, 128.

Судом встановлено, що позивач забезпечив демонтаж шляхом укладення із Фізичною особою-підприємцем Зарембою Ігорем Євгеновичем договору №30 про надання послуг від 14.02.2024.

Демонтаж спеціальних конструкцій підтверджується наявними в матеріалах справи актами проведення демонтажу №7 (проведення демонтажу спеціальних конструкцій (банера, брандмауера, банерної сітки 2 шт.) за адресою: місто Львів, район Залізничний, вулиця Городоцька, 128, А. Зазначений акт складений та підписаний та скріплений печатками Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління та Фізичної особи-підприємцяЗаремби Ігоря Євгеновича.

Надання послуг демонтажу за адресою: місто Львів, район Залізничний, вулиця Городоцька, 128, А та їх оплата підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000000304 від 12.12.2024, платіжною інструкцією №2577 від 19.12.2024.

Позивач поніс витрати на демонтаж у розмірі 6468,00 грн без ПДВ. Вказана сума визначена, виходячи з того, що

- по додатку 1 до договору №30 від 14.02.2024: 280,00 грн (демонтаж конструкцій розміром від 1 кв. м. і більше - 140,00 грн 1 шт.; 2 шт-140,00 х 2 шт.=280,00 грн

- по додатку 1 до договору №30 від 14.02.2024: 6 188,00 грн (зберігання конструкції на складі: 182 днів * 17 грн. * 2 конструкції).

Зважаючи на те, що позивач оплатив вартість демонтажу та зберігання рекламних конструкцій з ПДВ всього на загальну суму 7 761,60 грн він просить стягнути з відповідача:

- по додатку 1 до договору №30 від 14.02.2024: 280,00 грн (демонтаж конструкцій розміром від 1 кв. м. і більше - 140,00 грн 1 шт; 2 шт-140,00 х 2 шт.=280,00 грн

- по додатку 1 до договору №30 від 14.02.2024: 6 188,00 грн (зберігання конструкції на складі: 182 днів * 17 грн * 2 конструкції).

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління провело демонтаж тимчасової споруди, зазнавши при цьому витрат в розмірі 6468,00 грн, то вказана сума грошових коштів і є реальною вартістю втраченого майна (грошей).

Зважаючи на викладене вище, позивачем доведено розмір заподіяної йому шкоди.

Оскільки доказів повної чи часткової сплати вказаної вище суми відповідачем до суду подано не було, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення 6 468,00 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується вимоги про стягнення суми ПДВ у розмірі 1293,60 грн, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 14.1.178 Податкового кодексу України податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Пунктом 180.1 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, яка зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №100266158 віл 04.02.2010 про реєстрацію платника податку на додану вартість. Об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (пункт 185.1 Податкового кодексу України).

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку (пункт 14.1.185 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

У листі Державної фіскальної служби України №23363/6/99-99-15-03-02-15 від 28.10.2016 зазначено, що якщо кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, в тому числі які постачаються в рамках виконання програми благоустрою міста чи інших подібних програм, які для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, то на дату зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання виходячи з вартості таких товарів/послуг.

Отже, нарахування Комунальному підприємству Адміністративно-технічне управління податку на додану вартість у розмірі 20% відповідає вимогам законодавства. При цьому, оскільки на момент звернення з позовом відповідач не оплатив понесених позивачем витрат з демонтажу самовільно встановленої споруди у сумі 6468,00 грн, то позивач не міг нарахувати на вказану суму ПДВ та сплатити його.

Оскільки, відповідачем у добровільному порядку не були демонтовані самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами та вивіски, а позивач здійснив їх примусовий демонтаж, транспортування та зберігання на складі із залученням підрядника, підставними є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача понесених витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу, транспортуванням та зберіганням рекламних конструкцій у сумі 7 761,60 грн.

Станом на день прийняття рішення суду, докази на спростування вищенаведених обставин не поступали, докази оплати заявленої до стягнення суми не подані.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

У відповідності до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №3953 від 26.11.2025.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позову майнового характеру, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», з 1 січня 2025 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на рівні 3 028,00 грн.

Враховуючи вищевказане, позивач при зверненні до суду з позовом в загальному порядку мав би сплатити 3 028,00 грн судового збору.

Водночас позовна заява Комунальним підприємством Адміністративно-технічне управлінняподана до Господарського суду Львівської області через підсистему «Електронний суд» 28.11.2025 (документ сформований в системі 28.11.2025).

Так, згідно із Законом № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до Закону України «Про судовий збір» було включено частину третю статті 4 та визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підпункт «б» підпункту 1 пункту 17 § 1 розділу 4).

Враховуючи вищенаведене, позивач мав би сплатити судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки розміру судового збору, тобто 2 422,40 грн (3 028,00 х 0,8), переплата становить 605,60 грн.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, 605,60 грн судового збору підлягатимуть поверненню позивачу з підстави внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом у випадку подання позивачем до суду відповідного клопотання про повернення судового збору.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, частиною 9 статті 165, статтями 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетріс Бокс Львів» (79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 23, квартира 46; ідентифікаційний код юридичної особи 43439500) на користь Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління (79005, Львівська область, місто Львів, площа Міцкевича, 6/7, 4 поверх; ідентифікаційний код юридичної особи 13804591)7 761,60 грн витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу та зберіганням рекламної конструкції та 2 422,40 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя Сухович Ю.О.