ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/192/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС від 28.11.2025р. вх. №ГСОО 2-1858/25 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/192/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС (49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, 13; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА (65082, м.Одеса, вул. Софіївська, буд. 7А; )

про стягнення 2360000,00 грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА(65082, м.Одеса, вул. Софіївська, буд. 7А; )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС (49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, 13; )

про стягнення 138799,82 грн.

За участі:

Від первісного позивача: Андрюхов С.Г. керівник

Від первісного відповідача: не з`явився

Встановив: Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС відмовлено в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 35400,00 грн. покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 72391 грн. 25 коп.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА заборгованість у розмірі 138799 грн. 82 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34381 грн. 25 коп.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС, м. Дніпро на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 року у справі №916/192/20 задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 року у справі №916/192/20 скасовано частково.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю МІТРІДАТ ОДЕСА, м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС, м. Дніпро про стягнення 138799 грн. 82 коп.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 року у справі № 916/192/20 залишено без змін.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю МІТРІДАТ ОДЕСА, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 16300 грн.

28.11.2025р. до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС надійшла заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі №916/192/20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.12.2025р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС від 28.11.2025р. вх. № ГСОО 2-1858/25 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/192/20 до розгляду. Відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі №916/192/20. Судове засідання для розгляду заяви призначено на "22" грудня 2025 р. о 12:00. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА строк для подання письмових пояснень на заяву до 17.12.2025 року. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 22.12.2025р. о 12:00.

22.12.2025р. судом було оголошено перерву по розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС по суті до 02.02.2026р. о 12:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025р. повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА про судове засідання по розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС по суті, яке відбудеться (з урахуванням перебування судді у відпустці з 24.12.2025р. по 16.01.2026р.) "02" лютого 2026 р. о 12:00.

Товариством з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА письмових пояснень щодо заяви не надано, первісний відповідач свого права на захист не використав, хоча його було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування ухвали суду в систему Електронний суд, яка доставлена в електронний кабінет останнього, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

У судовому засіданні 02.02.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 09.02.2026 року.

Як вже було зазначено судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС відмовлено в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 35400,00 грн. покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021р. рішення суду у даній частині залишено без змін.

В обґрунтування поданого первісного позову, первісним позивачем було зазначено суду, що 25 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС (клієнт) було укладено Договір транспортного експедирування №02/25-02 (надалі Договір), та на виконання договору, брокером ТОВ „Брокерське Агенство „Каяніс 27.02.2019р. була оформлена митна Декларація UA70000/2019/900588.

Як пояснює первісний позивач, на виконання зобов`язань за цим Договором, експедитор здійснив 04.03.2019р. отримання від офіційного представника СOSCO SHIPPING CO., LTD в Україні Товариства з обмеженою відповідальністю „КОСКО ШИППІНГ ЛАЙНЗ КО., ЛДТ та здійснив внутрішньо портове експедирування контейнера з вантажем, який прибув до Одеського морського торгівельного порту та був відвантажений з борта судна 02.03.2019- 03.03.2019р.

За твердженнями первісного позивача, після прибуття вантажу до Донецької митниці ДФС та при відкритті контейнера працівниками Донецької митниці ДФС була виявлена невідповідність вантажу у контейнері та вантажу, вказаному у товаросупровідних документах, про що було складено Акт про проведення фізичного (ідентифікаційного) огляду товарів та інших предметів б/н від 05.03.2019р., я кому зафіксовано, що найменування товару, що зазначено в документах лом (брухт) мідного дроту з рафінованої міді без сплавів, чистий від ізоляції та інших покриттів і сміття у кількості 20 шт., кількість вантажний місць 20, вага брутто 20120, вага нетто 20000, країни походження 156 Китай, та зафіксовано, що наявність невідома речовина сипучого вигляду коричневого кольору у мішках, та зафіксовано також, зокрема, що фактична наявність товару не відповідає заявленому у товаросупровідних документах, пакування виявленого фактичного товару не порушено. (а.с. 57-59 т.1).

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту експертизи №Є-48 від 06 березня 2019 року Донецької Торгово-Промислової Палати України судом вбачається, що зазначеним Актом зафіксовано про те, що вантаж, який фактично знаходиться в контейнері №CSLU 2202446 не відповідає даним товаротранспортним документам та умовам контракту №20181112 від 29.10.2018р., додатку №1 к контракту, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС та компанією Hebei Duofeng and Export Trade Co., LTD, Китай. (а.с. 60,61, т.1).

В свою чергу, відповідно до Контракту на поставку товару з КНР №20181112 від 29.10.2019р., предметом контракту (найменування якості та характеристики) є лом мідного дроту 20000 кг. (а.с. 66-81, т.1).

Первісним позивачем було зазначено суду, що генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС Андрюховим С.Г. було прийнято рішення про повернення вантажу продавцю, який прибув за коносаментом СOSU через невідповідність товару, вказаному у товарно-розпорядчих документах до вантажу. Так, клієнтом був відправлений гарантійний лист №10/15 від 19.03.2019р. на ім`я експедитора, відповідно до якого клієнт гарантував оплатити послуги з транспортно-експедиторського обслуговування по поверненню вантажу до порту Одеського морського-торговельного пору, відповідно до умов договору. Була оформлена митна декларація режиму реекспорту вантажу згідно митних правил, Комплект митних документів було надано на пост „Маріуполь спеціалізований Донецької митниці ДФС для випуску машини для транспортування вантажу до митного посту в порту Одеського морського-торговельного пору, але, яв вказує первісний позивач, експедитор відмовився від перевезення та прийняв самостійне рішення про зупинку у наданні послуг. Менеджер з логістики ТОВ „БА Каяніс ОСОБА_1 також без відома клієнта у квітні 2019 року скасувала митну декларацію у режимі реекспорту до настання 30 денного терміну декларації.

Первісним позивачем було зауважено суду, що документи, що є у справі, свідчать про те, що експедитор прийняв від морського перевізника без зауважень 20 місць вантажу лом мідного дроту, вага брутто - 20120 кг, однак, при передачі доставленого експедитором вантажу виявилася повна втрата цього вантажу.

Відповідно до Висновку №23423/430304-Д від 19 березня 2019р. Держаного гемологічного центру України, який наявний в матеріалах справи, судом вбачається, що завданням експертизи було визначено оцінку експертної вартості товарної партії, назва об`єкту експертизи матеріал вогнетривкий (пісок), код товару згідно УКТЗЕД: , країна походження Китай.(а.с. 56, т.1).

Первісним позивачем було вказано, що вартість Товару, що перевозився за умовами Договору, в кількості 20 метричних тонн, становила відповідно коносаменту ІІЗБ 50000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, або 1349131,40 грн.

З урахуванням викладеного та зазначеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС направлено на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА матеріальних збитків за Договором транспортного експедирування №02/25-02 від 25.02.2019р. у розмірі 2360000,00грн., з яких 1349134,40 вартість товару, 940562,07 грн. сума упущеної вигоди та 70306,53 грн. сума вимушених збитків.

У поданому відзиві та у процесуальних позиціях у справі первісний відповідач заперечував проти поданого позову, зазначав суду, що перевезення вантажу із Одеського морського порту до м. Маріуполь здійснювалось під митним контролем, при цьому, первісному відповідачу невідомо про порушення Одеською або Донецькою митницями ДФС будь-якого провадження про порушення митних правил стосовно порушення цілісності пломби на вантажі, який переміщувався під митним контролем.

Зверталась увага суду на те, що цілісність пломби вантажовідправника на контейнері по його прибутті у місце призначення була підтверджена документами, актом Донецької митниці ДФС від 05.03.2019 року та актом, складеним митним брокером первісного позивача та первісним позивачем від 05.03.2019р.

Щодо неправильної (помилкової) поставки вантажу, Товариством з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА було зазначено, що первісний позивач не повідомив суд, що листом від 11.03.2019 року вантажовідправник вантажу, компанія Hebei Duofeng and Export Trade Co., LTD, Китай повідомила первісного позивача, що помилково поставила на адресу первісного позивача інший вантаж, а саме вогнетривкий пісок, що був призначений для отримувача в Іспанії, замість вантажу, вказаного в товаросупровідних документах Вантажу в контейнері № CSLU2202446 по коносаменту № COSU. Також вантажовідправник просив первісного позивача не повертати помилково поставлений вантаж, оскільки його повернення потребує значних затрат, та підтвердив, що направить на адресу первісного позивача належний товар.

Первісним позивачем було зазначено суду, що далі, листом від 19.03.2019 року вих. №03 Товариство з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС звернулось до вантажовідправника, в якому повідомило, що відмовляється від вантажу, що прийшов по контракту від 29.10.2018 року № 20181112 у зв`язку із його невідповідністю, оскільки предмет поставки - мідний дротовий лом, а вантаж, що був поставленийвогнетривкий пісок. У вказаному листі первісний позивач також повідомив, що вантаж, який був помилково поставлений, має бути повернений на адресу вантажовідправника та просив вантажовідправника якомога скоріше повідомити про готовність прийняти помилково поставлений вантаж згідно пункту 17 контракту від 29.10.2018 року № 20181112.

У листі на адресу вантажовідправника від 19.03.2019 року вих. № 03/17 первісний позивач також визнав, що контейнер було відкрито ним у присутності державного інспектора Донецької митниці ДФС, експедитора, митного брокера, експерта Торгово-промислової палати України. У вказаному листі первісний позивач також вимагав від вантажовідправника повернути 50000,00 доларів США, сплачених за вантаж, та просив відшкодувати витрати, пов`язані з отриманням невідповідного вантажу та поверненням його вантажовідправнику, що на момент звернення складало 5500,00 доларів США.

Як зазначало Товариство з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА оскільки первісним позивачем не доведено факту вчинення первісним відповідачем господарського правопорушення, а саме не доведено, що втрата вантажу відбулась під час виконання ним визначеного умовами Договору зобов`язання, як не доведено і сам факт втрати вантажу, відсутні підстави вважати, що поведінка (бездіяльність) Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА була протиправною та призвела до понесений первісним позивачем збитків.

Окрім того, Товариством з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС, за позицією відповідача, не доведено наявність вини первісного відповідача у завданні збитків Товариству з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями первісного відповідача та наслідками у вигляді збитків та не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили заявлені позовні вимоги та свідчили про обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА сплатити заявлену до стягнення суму збитків у розмірі 2360000,00 грн.

Надаючи до суду заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, Товариством з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС було зазначено суду, що нововиявленими обставинами у справі №916/192/20 є наступні докази:

Лист від вантажовідправника з Китаю компанії HEBEI DUOFENG IMPORT AND EXPORT CO, LTD від 03.03.2021 року про сумлінне виконання умов контракту, про те що ніяких листів від 11.03.2019 року «про помилкову поставку» нікому не надсилалося. Вказаний Лист було отримано, як вказує первісний позивач, вже після рішення суду та після постанови апеляційної інстанції по справі №916/192/20.

Пояснення водія від 05.03.2019 року, що це він сам зруйнував пломбу на контейнері. Які отримані адвокатом позивача 06.11.2020 року, також вже після рішення суду.

Публічна інформація, отримана у 2021 році про вилучення з приміщення офісу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТРІДАТ ОДЕСА» в рамках слідчих дій за відкритою кримінальною справою, печатки з Китайськими ієрогліфами.

Рішення суду від 15.02.2022 року по справі №916/3137/21 про те, що такого доказу як «Лист про помилкову поставку від 11.03.2019 року» та проформи інвойсу №2 від 15.03.2019 року не існує в оригіналі ні у кого.

З урахуванням зазначеного, первісним позивачем було зазначено суду, що «Лист про помилкову поставку з Китаю» від 11.03.2019 року та проформа інвойсу №2 від 15.03.2019 року є фальшивими та були подані та використані первісним відповідачем на свою користь для уникнення відповідальності та заволодіння майном позивача в корисних цілях.

Розглянувши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №916/192/20, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм правову оцінку, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 320 ГПК України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/11027/18 та від 22.01.2019 у справі №127/10129/17, нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані із вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими, а не нововиявленими обставинами (такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 904/3923/20, від 25.09.2024 у справі №910/4490/22).

Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію (ухвала від 03.11.2020 у справі №910/8113/16) та зазначила, що суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв?язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був та не міг бути відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

При цьому питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17).

Згідно з ч.ч. 3-7 ст. 325 ГПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова суду; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду. Рішення, ухвала, постанова, прийняті за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, видаються або надсилаються учасникам справи у порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Як з`ясовано судом, первісним позивачем на підтвердження нововиявлених обставин надано суду Лист від вантажовідправника з Китаю компанії HEBEI DUOFENG IMPORT AND EXPORT CO, LTD від 03.03.2021 року про сумлінне виконання умов контракту, про те що ніяких листів від 11.03.2019 року «про помилкову поставку» нікому Компанія не направляла (а.с. 78, т. 9); письмові пояснення водія ОСОБА_2 від 05.03.2019 року, що це він сам зруйнував пломбу на контейнері, отримані адвокатом позивача 06.11.2020 року (а.с. 153, т.9), та публічну інформацію, отриману в рамках слідчих дій за відкритою кримінальною справою у 2021 році про вилучення з приміщення офісу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІТРІДАТ ОДЕСА» в рамках слідчих дій за відкритою кримінальною справою, печатки з Китайськими ієрогліфами.

Також первісний позивач посилався на рішення суду від 15.02.2022 року по справі №916/3137/21, яким встановлено, що у зв`язку з відсутністю оригіналу листа Компанії HEBEI DUOFENG IMPORT AND EXPORT TRADE CO LTD від 11.03.2019 та неможливістю підтвердити достовірність його походження як письмового доказу за наявності сумнівів щодо його достовірності, суд на підставі ст. 91 ГПК України не бере вказаний лист до уваги.

Таким чином, у заяві про перегляд рішення суду у даній справі за нововиявленими обставинами первісним позивачем зазначається, що при розгляді справи №916/192/20, первісним відповідачем та представником первісного відповідача адвокатом С.О.Сушко до суду було подано неправдиві відомості, в результаті чого суд було введено в оману і за наслідком винесено неправомірне рішення про відмову у відшкодуванні коштів, в результаті цього були порушені законні права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОВА КОМПАНІЯ «НАФТОТРАНС».

Судом встановлено, що відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог у даній справі, судом, зокрема, зазначалось, що відповідно до Листа від 19.03.2019р. вих. №03 було повідомлено, що вантаж, який був помилково поставлений, має бути повернений на адресу вантажовідправника та просив вантажовідправника повідомити про готовність прийняти помилково поставлений вантаж згідно пункту 17 контракту від 29.10.2018 року №20181112.(а.с. 95, т.1) та на підставі доказів, що містились у матеріалах справи зазначалось, що експедитором належно виконувались покладені на нього обов`язки, із врахуванням всіх обставин, що були встановлені судом за час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в даній частині, також зазначав, що матеріали справи містять нотаріально засвідчений переклад копії листа компанії Hebei Duofeng and Export Trade Co., LTD, Китай від 11.03.2019 року, яким остання повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС, що за контрактом від 29.10.2018 року № 20181112 за коносаментом СOSU було помилково направлено інший вантаж. Вказаним листом компанія Hebei Duofeng and Export Trade Co., LTD, Китай також запропонувала Товариству з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС залишити помилково отриманий товар у своїй власності, оскільки його повернення економічно недоцільне, та гарантувала, що обумовлений контрактом товар, а саме лом міді, буде направлено повторно.

Таким чином, при розгляді справи господарським судом не було та не могло бути надано оцінку таким доказам, як Лист від вантажовідправника з Китаю компанії HEBEI DUOFENG IMPORT AND EXPORT CO, LTD від 03.03.2021 року про сумлінне виконання умов контракту, про те що ніяких листів від 11.03.2019 року «про помилкову поставку» нікому не надсилалося з боку Компанії.

На переконання суду, зазначені обставини містять наявність всіх складових для розуміння їх як нововиявлених: по-перше, існування на час розгляду справи, по-друге, ці обставини не могла бути відомі первісному позивачу та суду на час розгляду цієї справи по суті, по-третє, істотність обставин для розгляду цієї справи.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши в сукупності всі подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, за сукупністю поданих нових доказів, надання ним оцінки з боку суду та з огляду на визнання судом зазначених первісним позивачем обставин щодо можливості застосувати до спірних правовідносин цих доказів, що були ним подані при зверненні з заявою про перегляд рішення, суд вважає за необхідне заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС від 28.11.2025р. вх. №ГСОО 2-1858/25 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/192/20 - задовольнити та здійснити такий перегляд з урахуванням наведеного.

При цьому, судом враховується, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №904/3923/20).

Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.12.2024 у справі №907/310/22). При цьому господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Водночас прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, та встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення (правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/4490/22).

Судом враховується, що при ухваленні рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. у справі №916/192/20 у суду були відсутні докази, на підтвердження доводів первісного позивача та з`ясування таких обставин, як неналежне виконання первісним відповідачем зобов`язань за укладеним договором.

Таким чином, враховуючи зазначене, у зв`язку з нововиявленими обставинами, аналізуючи обставини справи і подані докази у сукупності, суд бере до уваги таке.

Предметом первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС є вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю МІТРІДАТ ОДЕСА, м. Одеса збитків за договором транспортного експедирування № 02/25-02 від 25.02.2019 року у розмірі 2360000,00 грн., до якої входять: 1 349 134,40 грн. вартість товару, 940562,07 грн. сума упущеної вигоди, 70306,53 грн. сума вимушених витрат.

Позовні вимоги фактично ґрунтуються на твердженнях, що експедитор проявив халатність, приймаючи вантаж, а саме, не зважив його, в зв`язку з чим не було своєчасно виявлено, що вантаж у прийнятому контейнері не відповідає вантажу, вказаному в товаротранспортних документах, з огляду на різницю в його вазі та під час перевезення вантажу його було втрачено, оскільки після прибуття контейнеру з товаром до місця призначення та його попереднього огляду була виявлена невідповідність вантажу товаросупровідним документам.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, відповідач мав довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

Статтею 225 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що об`єктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Як встановлено судом, 25.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю МІТРІДАТ ОДЕСА" як експедитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС, як клієнтом, було укладено договір транспортного експедирування № 02/25-02.

Разом з тим, матеріали справи містять довіреність № 15, якою Товариство з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС уповноважило Товариство з обмеженою відповідальністю МІТРІДАТ ОДЕСА, на здійснення експедирування в порту та оформлення всіх необхідних документів, отримання та доставку кінцевому отримувачу вантажу, що прибув на адресу клієнта в контейнері № CSLU2202446 та, відповідно до даних Коносаменту із порту Тяньцзінь (Хінганг), Китайська Народна Республіка до Одеського морського порту суднохідною лінією СOSCO SHIPPING CO., LTD було перевезено контейнері №CSLU2202446 із вантажем - лом мідного дроту в кількості 20120 кілограм. Вантажовідправник зазначеного вантажу - компанія Hebei Duofeng Import And Export Trade CO LTD (Китайська Народна Республіка), вантажоотримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС. Контейнер № CSLU2202446 був опломбований пломбою вантажовідправника № J1863252, про що міститься відповідна інформації в Коносаменті.

Відповідно до п. 2.1.9. Договору, укладеного між сторонами договору передбачено, що експедитор не несе відповідальність за кількість та/або якість вантажу та/або його пакування, доставленого в місце призначення за умови наявності непошкоджених пломб відправника, якими був опломбований технічно справний та не маючий механічних пошкоджень контейнер.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність, експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.

Так, матеріали справи містять нотаріально засвідчений переклад копії листа компанії Hebei Duofeng and Export Trade Co., LTD, Китай від 11.03.2019 року, яким остання повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю НАФТОВА КОМПАНІЯ НАФТОТРАНС, що за контрактом від 29.10.2018 року №20181112 за коносаментом СOSU було помилково направлено інший вантаж.

Судом даний доказ не приймається до уваги на підтвердження заперечень та доводів первісного відповідача, оскільки, як наразі встановлено судом, та не спростовано первісним відповідачем, Листом від вантажовідправника з Китаю компанії HEBEI DUOFENG IMPORT AND EXPORT CO, LTD від 03.03.2021 року підтверджується сумлінне виконання умов контракту та засвідчується факт того, що ніяких листів від 11.03.2019 року «про помилкову поставку» Компанією не надсилалось.

Отже, наявні в матеріалах справи докази та з`ясовані судом обставини свідчать про те, що в даному випадку невідповідність отриманого вантажу товаросупровідним документам сталась не через його помилкове направлення компанією Hebei Duofeng and Export Trade Co., LTD, Китай, як продавцем за міжнародним контрактом, про що стверджував первісний відповідач, навпаки, судом з`ясовано, відповідно до наявного в матеріалах справи листа, що Компанією HEBEI DUOFENG IMPORT AND EXPORT CO, LTD належно виконано умови контракту та жодних листів про помилкову поставку не було скеровано.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання первісним відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 1349134,40 грн., як вартості товару, підлягають задоволенню судом.

При цьому, приймаючи до уваги усе зазначене вище, суд вважає за необхідне навести правове обґрунтування своїх висновків при розгляді справи щодо заявленої до стягнення з відповідача суми вимушених витрат у розмірі 70306,53 грн., які за своє природою є збитками та суми у вигляді упущеної вигоди у розмірі 940562,07грн., та зазначає наступне.

Правовідносини щодо відшкодування збитків врегульовані, зокрема, і положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Господарського кодексу України (далі - ГК України) та глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що бездіяльність відповідача, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди (збитки), шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою та заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

За частиною третьою статті 147 Господарського кодексу України, збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина перша статті 225 Господарського кодексу України).

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, від 01.12.2023 у справі №926/3347/22.

Як встановлено судом, на підтвердження розміру заявлених до стягнення збитків у розмірі 70306,53 грн., які були понесені первісним позивачем, у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА договірних зобов`язань, про що встановлено судом, матеріали справи містять докази: рахунок на оплату №18268 від 27.02.2019р. на суму 45600,60 грн., акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №831 від 20.03.2019р. на суму 6600,00 грн., витрати понесені на брокерські послуги, а саме акт №3 від 19.04.2019р. виконаної роботи до Договору №02-20149 від 14.02.2019р. на суму 500,00 грн., акт №2 від 20.03.2019р. виконаної роботи до Договору №02-20149 від 14.02.2019р. на суму 6700,00 грн., акт №1 від 05.03.2019р. виконаної роботи до Договору №02-20149 від 14.02.2019р. на суму 4100,00 грн., уніфікована митна квитанція МД-1 серія КБ№577214 на суму 2425,53 грн., рахунок №430304 від 18.03.2019р. на суму 676,00 грн., вартості експертизи товарної партії Державного гемологічного центру України, Акт здачі-приймання виконаних послуг (робіт) №В-142 від 12.07.2019р. на суму 2074,80 грн. Донецької торгово-промислової палати, Акт здачі-приймання виконаних послуг (робіт) №Є-00048/00 від 11.03.2019р. на суму 3507,84 грн. Донецької торгово-промислової палати, Акт здачі-приймання виконаних послуг (робіт) №В-52 від 14.03.2019р. на суму 378,00 грн. Донецької торгово-промислової палати.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що первісним позивачем доведено наявності збитків у вигляді вимушених витрат у розмірі 70306,53 грн., у зв`язку з чти позовні вимоги у даній частині задовольняються судом.

Однак, суд зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, суд зазначає, що у даній справі первісний позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати дохід, з обов`язковим доведенням та документальним підтвердженням розміру суми, заявленої до стягнення в судовому порядку, яка, за своєю природою визначається ним як збитки у вигляді упущеної вигоди, довести суду, що тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток саме у визначеному ним розмірі, заявленому до стягнення 940562,07грн.

Суд вважає, що у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Суд наголошує, що позивач повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання саме таких доходів.

Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18)).

При цьому, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Водночас неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Саме на позивача покладається тягар доказування наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди і саме останній, як особа, яка стверджує обставину завдання йому неправомірними діями відповідача збитків у формі упущеної вигоди, має довести належними та допустимими доказами, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи (реальність отримання доходів), розмір цих доходів і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його такої можливості.

На думку суду, позивачем у даній справі не надано доказів, що можуть підтверджувати розмір упущеної вигоди, якій заявлено позивачем в сумі 940562,07 грн.

Судом критично оцінюються доводи первісного позивача для визначення суми упущеної вигоди у розмірі 940562,07 грн., з посланням на відомості, що містять у вільному доступі в мережі Інтернет, стосовно вартості товару лому меді та що вартість такого товару, як було зазначено первісним позивачем, становить приблизно 118,00 грн. за 1 кг.

Та, в даному випадку, заслухавши пояснення первісного позивача, суд не може погодитись з обґрунтуванням останніх, за недоведеністю, необґрунтованістю та непідтвердженістю заявлено суми у вигляді упущеної вигоди, стягнення суми якої заявлено первісним позивачем.

Відтак, суд дійшов висновку, що первісним позивачем не доведено наявності збитків у вигляді упущеної вигоди в заявленому до стягнення розмірі в межах цієї справи, оскільки не надано доказів, які б беззаперечно вказували на те, що реальний дохід позивача міг би бути отриманий останнім у випадку здійснення ним господарської діяльності саме в розмірі 940562,07 грн.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Результатом процесу мотивування судового рішення є формування обґрунтованих висновків у справі та прийняття одного з встановлених процесуальним законом рішень (повне або часткове задоволення позову, відмова у задоволенні позову).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісним позовних вимог позивача зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА суму матеріальних збитків за Договором транспортного експедирування №02/25-02 від 25.02.2019р. у розмірі 1419440,49 грн. до якої входить: вартість товару у розмірі 1349134,40грн. та витрати у розмірі 70306,53 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 21291,59 грн. покладаються на первісного відповідача, розраховані пропорційно розміру задоволених вимог первісного позову.

Також, витрати по сплаті судового збору у розмірі 42480,00 грн. за подання заяви від 28.11.2025р. вх. №ГСОО 2-1858/25 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/192/20, яка задоволена судом, покладаються на первісного відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС від 28.11.2025р. вх. №ГСОО 2-1858/25 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. за нововиявленими обставинами у справі, подану у справі №916/192/20 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. в частині відмови у задоволенні первісної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС до Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА про стягнення 2360000,00 грн. скасувати.

3.Ухвалити нове рішення, яким первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС до Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА про стягнення 2360000,00 грн. задовольнити частково.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА (65082, м.Одеса, вул. Софіївська, буд. 7А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС (49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, 13; ) суму матеріальних збитків за Договором транспортного експедирування №02/25-02 від 25.02.2019р. у розмірі 1419440 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок) 49 коп., до якої входить: вартість товару у розмірі 1349134 (один мільйон триста сорок дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 40 коп., витрати у розмірі 70306 (сімдесят тисяч триста шість) грн. 53 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21291 (двадцять одна тисяча двісті дев`яносто одна) грн. 59 коп.

5.В іншій частині первісного позову відмовити.

6.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „МІТРІДАТ ОДЕСА (65082, м.Одеса, вул. Софіївська, буд. 7А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „НАФТОВА КОМПАНІЯ „НАФТОТРАНС (49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, 13; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 42480 (сорок дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 00 коп. за подання заяви від 28.11.2025р. вх. №ГСОО 2-1858/25 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. за нововиявленими обставинами у справі, подану у справі №916/192/20.

Повне рішення складено 09 лютого 2026 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко