ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Справа № 924/124/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

від апелянта: Савченко О.В. (адвокат)

від ОСОБА_1 : Керницька І.Р. (адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.12.2025 (суддя Димбовський В.В., повний текст складено 08.12.2025)

у справі № 924/124/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''К2000''

до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Компанія Укрінтек''

до ОСОБА_2

про солідарне стягнення 3 608 212,26 грн, з яких 2 975 256,05 грн заборгованості за несплаченим кредитом, 632 956,21 грн заборгованості по нарахованих та несплачених процентах

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Хмельницької області перебувала позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ''К2000'' до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Компанія Укрінтек'' та ОСОБА_2 з вимогою про солідарне стягнення 3 608 212,26 грн, з яких 2 975 256,05 грн заборгованості за несплаченим кредитом, 632 956,21 грн заборгованості по нарахованих та несплачених процентах.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23.04.2024 у справі № 924/124/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''К2000'' задоволено.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Хмельницької області 29.07.2024 видано відповідні накази.

Відповідач 2 - ОСОБА_2 11.11.2025 до суду першої інстанції подав скаргу на дії приватного виконавця, в якій просив поновити строк на подання скарги на дії приватного виконавця та визнати недійсною оцінку квартири АДРЕСА_1 , оформлену звітом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про оцінку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , складеним в межах виконавчого провадження № 77397567 з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/124/24 від 29.07.2024.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.12.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання скарги на дії приватного виконавця Банадиги В.В. відмовлено. Скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Банадиги В.В. у справі № 924/124/24 залишено без розгляду.

Судове рішення мотивоване неспростованою скаржником наявністю у нього можливості звернення зі скаргою на дії приватного виконавця після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження - 10.07.2025, а інших обставин, що не залежали від його волі, пропуску строку на подання такої скарги не наведено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.12.2025 у справі № 924/124/24 скасувати і направити матеріали вказаної справи для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 звернувся до господарського суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Банадиги Володимира Васильовича10.11.2025 та в межах визначеного законом строку, коли скаржнику стало відомо про порушення його прав та інтересів 07.11.2025. Водночас зазначає, що приватним виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "К2000" до Господарського суду Хмельницької області не надано, а судом першої інстанції не встановлено існування доказів обізнаності скаржника про порушення його права раніше, ніж 10.11.2025, після належного проведення оцінки майна за наслідками здійснення його огляду суб`єктом оціночної діяльності у відповідності до вимог законодавства.

Разом з цим вважає, що у скаржника відсутній обов`язок відстежувати автоматизовану систему виконавчого провадження, оскільки станом на 10.11.2025 матеріали справи також не містять доказів обізнаності ОСОБА_2 щодо ідентифікатора доступу до виконавчого провадження № 77397567.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.12.2025 у справі № 924/124/24; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує на відсутність обґрунтованих підстав поважності для пропуску строку на звернення відповідача зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця, відтак, остання підлягає залишенню судом без розгляду, як така, що подана після закінчення процесуальних строків, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.12.2025 у справі № 924/124/24 - без змін.

В судовому засіданні присутні представники учасників справи підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Окрім того, інформація щодо слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному веб-сайті суду в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи № 924/124/24 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23.04.2024 у справі № 924/124/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''К2000'' про солідарне стягнення 3 608 212,26 грн задоволено.

На виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.04.2024 судом видано наказ від 29.07.2024.

05.03.2025 приватним виконавцем Банадигою В.В. винесено постанову № 77397567 про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 05.03.2025 № 3887 постанову про відкриття виконавчого провадження направлено ОСОБА_2 та ТОВ ''К2000''.

05.03.2025 приватним виконавцем Банадигою В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника.

20.05.2025 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

12.06.2025 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Даною постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП Аврамчука Ігоря Віталійовича.

Відповідно до звіту № 167/25 про оцінку квартири, розташованої в житловому будинку АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , дата оцінки 19.06.2025, дата складання звіту з оцінки 18.06.2025 - 23.06.2025.

10.07.2025 ОСОБА_2 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується відміткою про отримання постанови.

11.11.2025 до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла скарга на дії приватного виконавця, в якій просив поновити строк на подання скарги на дії приватного виконавця та визнати недійсною оцінку квартири АДРЕСА_1 , оформлену звітом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про оцінку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , складеним в межах виконавчого провадження № 77397567 з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/124/24 від 29.07.2024.

В обґрунтування поданої скарги зазначав, що в рамках виконавчого провадження № 77397567 для визначення вартості нерухомого майна, належну ОСОБА_2 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою В.В. залучено суб`єкта оціночної діяльності фізичну особу підприємця Аврамчука Ігоря Віталійовича.

Вказує, що за наслідками проведення відповідної оцінки 23.06.2025 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Аврамчуком Ігорем Віталійовичем складено звіт про оцінку квартири, який не у повному обсязі отримано Крохмалюком Юрієм Вікторовичем лише 07.11.2025 та зі змісту якого вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 1 883 086 грн.

Натомість, 10.11.2025 Крохмалюком Юрієм Вікторовичем здійснено замовлення у суб`єкта оціночної діяльності проведення оцінки належної йому на праві власності вказаної вище квартири та за результатами здійснення оцінювачем суб`єкта оціночної діяльності виїзду за адресою місцезнаходження квартири № 27, суб`єктом господарювання ТОВ ''Х.О.'' сформовано висновок про те, що дійсна ринкова вартість вказаної квартири (на дату проведення оспорюваної оцінки) становить 2 325 000 грн.

Оскільки, як вважає скаржник, дійсна ринкова вартість квартири у понад 1,23 рази (на 441 914 грн) перевищує вартість вказаного майна, з метою захисту майнового інтересу, в межах визначеного законом строку, коли на переконання скаржника йому стало відомо про порушення його прав та інтересів 10.11.2025, враховуючи факт отримання скаржником неповної оспорюваної оцінки лише 07.11.2025, ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, зокрема врегульовано Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (частина перша статті 28 Закону України "Про виконавче провадження").

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Схожа за змістом норма закріплена і у частині першій статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статей 339 - 341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів державної виконавчої служби.

Вирішуючи питання щодо розв`язання виключної правової проблеми, яка полягає у колізії норм пункту "а" ч. 1 статті 341 ГПК України та ч. 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 дійшла висновку, що під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень", зокрема, щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом "а" частини першої статті 341 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом "а" частини першої статті 341 ГПК України встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Водночас, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина друга статті 341 ГПК України) і саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності непереборних обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів "дізнався" та "повинен був дізнатися", що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г.

Згідно з приписами частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом статті 74 ГПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржнику, як відповідачу у справі, який, відповідно до вимог процесуального закону, належним чином повідомлявся судом про час та місце судового розгляду, було відомо про наявність щодо нього рішення суду про стягнення заборгованості перед ТОВ ''К2000''.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що скаржник ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні № 77397567 та 10.07.2025 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження

При цьому слід відмітити, що заява ОСОБА_2 про видачу йому постанови про відкриття виконавчого провадження, виконана останнім власноруч та адресована приватному виконавцю з врученням останньому особисто 10.07.2025. Вказана заява також містить відмітку ОСОБА_2 про отримання постанови, що вказує на одержання її безпосередньо в офісі виконавця.

Відтак боржник, як сторона виконавчого провадження, повинен вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та, відповідно, про хід виконавчого провадження.

01.07.2025 № 18422 приватним виконавцем Банадигою В.В. складено повідомлення про оцінку майна боржника, відповідно до якого повідомлено, що вартість майна відповідно до звіту про оцінку становить 1 883 086,00 грн.

Отже, станом на момент особистого отримання постанови в офісі приватного виконавця, скаржник мав можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, які вже існували станом на 10.07.2025 (в тому числі і оскаржувана оцінка майна), отримати їх копії - незалежно від того чи направлялись йому будь-які матеріали в паперовому вигляді.

Однак скарга на дії приватного виконавця подана лише в листопаді 2025 року, фактично за спливом чотирьох місяців. Будь-яких об`єктивних причин неможливості оскарження дій приватного виконавця в найкоротші терміни з 10.07.2025 апелянтом не наведено.

З врахуванням фактичних дій скаржника слід дійти висновку, що незгода з проведеною оцінкою майна у виконавчому провадженні виникла за наслідками проведеного електронного аукціону 03.11.2025 з продажу майна - належної скаржнику трьохкімнатної квартири, реалізацію якої апелянт вважає заниженою.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України ''Про виконавче провадження'' виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) виконавче провадження надається сторонам виконавчого провадження (їх представникам) або прокурору як учаснику виконавчого провадження для ознайомлення на підставі письмової заяви, в якій зазначаються бажана дата та час ознайомлення ( розділ 2, п.11). Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження здійснюється у присутності виконавця або помічника приватного виконавця, про що у виконавчому провадженні робиться відмітка із зазначенням дати ознайомлення та підпису особи, яка ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження ( розділ 2, п.11). Сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право робити копії (фотокопії) з документів виконавчого провадження та виписки з них. Вилучення з матеріалів виконавчого провадження будь-яких документів не допускається ( розділ 2, п.11).

У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г, від якої суд не вбачає підстав для відступу.

Відтак, на переконання суду, перебіг строку для звернення сторони із скаргою на дії приватного виконавця розпочався з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, тобто з 10.07.2025.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі № 990/102/22 зазначила, що пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску такого строку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку господарського судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, ''повинна'' необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа ЗНАЛА про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли скаржник дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до господарського суду зі скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Разом з тим, не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з звертається позивач чи скаржник. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є ОЦІНОЧНИМ та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів не вбачає поважних обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість подання боржником скарги на дії приватного виконавця у встановлений законом строк.

Оскільки предметом даного апеляційного провадження є ухвала про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишення без розгляду скарги на дії приватного виконавця у зв`язку із пропуском строку на її подання, суд апеляційної інстанції не здійснює розгляд такої скарги по суті.

В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача суд вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року у справі № 924/124/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Справу № 924/124/24 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "11" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Крейбух О.Г.