ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 Справа № 914/2253/25

За позовом: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів

до відповідача: Асоціації органів місцевого самоврядування Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку, м. Львів

про розірвання договору, виселення, стягнення 103 515, 12 грн

Суддя Никон О.З.

Секретар судового засідання Тарас Ю.Р.

За участю представників:

від позивача: Буюклі В.О. представник;

від відповідача: Савка Н.Р. представник

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до Асоціації органів місцевого самоврядування Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку про стягнення 103 515, 12 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), розірвання договору, виселення.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 28.07.2025 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 17.12.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 28.01.2026.

У судовому засіданні 28.01.2026 оголошувалась перерва до 03.02.2026.

У судовому засіданні 03.02.2026 представник позивача просила задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача просила задоволити позов в частині заявлених до стягнення сум та відмовити у розірванні договору.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач систематично не вносив орендні платежі за користування майном, витрати на утримання майна та комунальні послуги, що є істотним порушенням договору. Тому позивач просив стягнути заборгованість, розірвати договір та зобов`язати повернути об`єкт оренди.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

У судових засіданнях представник позивача підтвердила факт існування заявленої до стягнення заборгованості, водночас просила не розривати договір.

Обставини справи.

01 лютого 2024 року Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (далі - Орендодавець) та Асоціація органів місцевого самоврядування Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку (далі - Орендар) уклали договір № 2/24/1 оренди майна, що належить до спільної власності територіальних громад області (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець на підставі протоколу електронного аукціону № LLE001-UA-20231228- 23492 від 04.01.2024 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення (далі - Майно), що є на балансі Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, загальною площею 137,4 кв.м., розміщене за адресою: м. Львів, вул. Винниченка, 14 згідно з актом приймання-передачі Майна.

Згідно з пунктом 1.3 договору майно передається в оренду для розміщення громадського об`єднання з питань діяльності органів місцевого самоврядування.

Розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до протоколу електронного аукціону № LLE001-UA-492 від 04.01.2024 і становить 11 666, 67 грн без ПДВ за січень 2024 р. Сума ПДВ становить 2 333, 33 грн (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 3.2. договору розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції. В інших випадках розмір орендної плати переглядається тільки за згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду.

Згідно з пунктом 3.4. договору встановлену орендну плату за користування об`єктом оренди в поточному місяці Орендар зобов`язується перераховувати не пізніше 25 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок Балансоутримувача.

За несвоєчасну сплату орендної плати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Несплата орендної плати в повному обсязі протягом 3 місяців підряд є підставою для дострокового розірвання Договору (пункт 3.6 договору).

Відповідно до пункту 3.8 договору до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою.

У абзаці 2 пункту 6.14 договору передбачено, що несплата плати за відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання Майна та надання комунальних послуг Орендареві в повному обсязі протягом одного місяця від дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання Договору.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що у разі припинення цього Договору Орендар повертає Майно балансоутримувачу - управлінню майном спільної власності Львівської обласної ради. Орендар повертає Майно за актом приймання-передачі, який підписують Орендар, Орендодавець та Балансоутримувач. Майно вважається повернутим з моменту підписання акта приймання-передачі.

Також 01.02.2024 Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (в тексті договору - Балансоутримувач) та Асоціація органів місцевого самоврядування «Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку» (в тексті договору - Користувач) уклали договір № 2/24/1-1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання переданого в оренду майна та надання комунальних послуг, відповідно до пункту 1 якого Балансоутримувач забезпечує надання послуг з утримання орендованого майна та комунальних послуг: постачання газу, обслуговування котельні, розподіл газу, розподіл електроенергії, розподіл електроенергії за теплоенергію, відведення дощових та талих вод, постачання електроенергії, користування ліфтом, дератизація, дезинсекція, поводження з побутовими відходами (надалі - послуги) від постачальних організацій до Користувача, а Користувач відшкодовує витрати Балансоутримувача на вказані послуги згідно з виставленими Балансоутримувачем рахунками.

Згідно з пунктом 3 договору Користувач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі відшкодувати витрати Балансоутримувача за послуги. Відшкодування витрат здійснюється щомісячно на підставі виставлених Балансоутримувачем рахунків.

Додатком № 1 до зазначеного договору є коефіцієнти пропорційності орендованої площі для оплати за спожиті комунальні і інші послуги станом на 01.02.2024.

20 березня 2024 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору від 01.02.2024 № 2/24/1-1 щодо коефіцієнтів пропорційності орендованої площі для оплати за спожиті комунальні і інші послуги.

У пункті 7 договору зазначено, що несплата Користувачем плати за послуги протягом 1 (одного) місяця є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в оренду нежитлові приміщення у місті Львові на вул. Винниченка, 14 загальною площею 137, 4 кв.м.

Водночас у позовній заяві позивач ствердив, що відповідач не сплачував орендну плату в повному обсязі. У розрахунку заборгованості відображено, що відповідач у січні 2025 року оплатив 14 000, 00 грн, які зараховано в рахунок погашення попередньої заборгованості, впродовж лютого червня 2025 року відповідач орендну плату не сплачував, а у липні оплатив 15 460, 78 грн.

Тому станом на 04.07.2025 основний борг зі сплати орендної плати становив 82 671, 10 грн, а також 60 380, 01 грн заборгованості по договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання переданого в оренду майна та надання комунальних послуг.

Впродовж розгляду справи відповідач сплатив комунальні послуги за січень-червень 2025 року на суму 62 358, 57 грн та орендну плату на суму 31 542, 59 грн та 65 128, 15 грн за лютий червень 2025 року.

Позивач у заяві від 09.12.2025 зазначив, що станом на 01.12.2025 заборгованість з орендної плати становить 66 779, 35 грн (борг за 3 місяці) і за комунальні послуги 32 713, 84 грн.

Також на суму основного боргу, яка заявлялась до стягнення з відповідача у позовній заяві, позивач нарахував та заявив до стягнення штрафні санкції.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями щодо сплати заборгованості, в яких зазначав, що у разі несплати, такий звернеться до суду із позовом про стягнення коштів, розірвання договору та виселення.

Відповідей на претензії матеріали справи не містять.

Враховуючи наявність заборгованості, позивач доводить, що відповідач систематично не виконував договірні зобов`язання та порушував істотні умови договору, що слугує підставою для його розірвання та виселення.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Щодо стягнення коштів.

Сторони у справі 01.02.2024 уклали договір оренди майна та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання переданого в оренду майна та надання комунальних послуг.

Зазначені договори є дійсними і обов`язковими для виконання сторонами, а отже, на підставі положень статей 204, 629, 759 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» породжують для його сторін відповідні права та обов`язки, зокрема, право позивача, як орендодавця, отримати орендну плату та відшкодування витрат на утримання майна, комунальних послуг та обов`язок відповідача, як орендаря, сплатити цю плату у визначених договорами розмірах та строки.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати орендних платежів у встановлений договором строк не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість станом на 01.12.2025 на загальну суму 66 779, 35 грн.

Також відповідач не виконував своєчасно і умови договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання переданого в оренду майна та надання комунальних послуг, тому у нього станом на 01.12.2025 утворилась заборгованість на суму 32 713, 84 грн.

Тому відповідач порушив право позивача на своєчасне отримання коштів.

У судовому засіданні 03.02.2026 відповідач визнав наявність зазначеної заборгованості.

Тому позовні вимоги в частині заявлених до стягнення 99 493, 19 грн підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами пункту 3.6 договору оренди майна сторони погодили, що за несвоєчасну сплату орендної плати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивач заявив до стягнення 2 153, 30 грн пені, нарахованої за кожен місяць окремо (з 26 числа кожного місяця) на суму несплачених орендних платежів.

Перевіривши розрахунок, суд погоджується з таким. Заявлена позиваем пеня в розмірі 2 153, 30 грн підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач також нарахував 1 013, 51 грн інфляційних втрат та 855, 11 грн 3% річних.

Розрахунки проведено за кожен місяць окремо.

У судовому засіданні 28.01.2026 суд з`ясовував у представника позивача щодо сум, на які нараховано інфляційні втрати та 3% річних. Представник позивача підтвердила, що базою нарахування є заборгованість за той місяць, на який нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас суд не погоджується з такими нарахуваннями, оскільки позивач не врахував, що відповідач мав право сплатити орендну плату до 25 числа поточного місяця, тобто прострочення платежів настало з 26 числа кожного місяця та тривало менше 15 днів.

Оскільки інфляційні втрати нараховано за кожен місяць окремо на суму боргу за той ж місяць, а прострочення настало лише 26 числа того місяця, інфляційні втрати не підлягають нарахуванню.

Також безпідставно позивач нараховував і 3% річних з 1 числа кожного місяця, оскільки прострочення настало з 26 числа поточного місяця, за який існувала заборгованість зі сплати орендної плати.

Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що до стягнення підлягає 148, 12 грн 3% річних. У задоволенні решти 3% річних слід відмовити.

Щодо розірвання договору та виселення.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що систематичність невиконання договірних зобов`язань - це два та більше випадки невиконання таких зобов`язань.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Суд встановив, що відповідач систематично порушував умови договорів, не сплачував орендну плату та не відшкодовував витрати на утримання переданого в оренду майна та надання комунальних послуг, що є істотним порушенням договору.

Договором оренди сторони погодили, що несплата орендної плати в повному обсязі протягом 3 місяців підряд є підставою для дострокового розірвання договору. Також і у договорі про відшкодування витрат передбачено, що несплати за послуги протягом 1 місяця є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Тобто відповідач мав усвідомлювати наслідки порушення договірних зобов`язань.

Крім того, суд враховує, що сплата орендарем заборгованості з орендної плати має правове значення, якщо до моменту сплати заборгованості орендодавець звернувся з позовом про стягнення такої заборгованості. Водночас подальше погашення заборгованості - невчасно сплаченої орендної плати не спростовує факт несплати орендарем орендної плати та не впливає на можливість пред`явлення і задоволення судом позову про розірвання договору.

У контексті частини другої статті 651 ЦК України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 2-4 статті 653 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для розірвання договору та зобов`язання відповідача звільнити та повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо судових витрат.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди майна, що належить до власності територіальних громад області № 2/24/1 від 01.02.2024, укладений Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради та Асоціацією органів місцевого самоврядування Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку.

3. Зобов`язати Асоціацію органів місцевого самоврядування Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку (місцезнаходження: 79008, місто Львів, вул. Винниченка, будинок 14; ідент код: 43449979) звільнити та повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень, а саме: 3 поверх площі спільного користування: 28, 6 кв.м., корисна площа: № 28 31,1 кв.м., № 29 21, 8 кв.м., № 30 32, 7 кв.м., № 33 23, 2 кв.м., загальною площею 137, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Винниченка, 14 та передати їх за актом приймання-передачі балансоутримувачу - Управлінню майном спільної власності Львівської обласної ради.

4. Стягнути з Асоціації органів місцевого самоврядування Єврорегіон Карпати Україна-Карпатська агенція регіонального розвитку (місцезнаходження: 79008, місто Львів, вул. Винниченка, будинок 14; ідент код: 43449979) на користь Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (місцезнаходження: 79008, місто Львів, вул. Винниченка, будинок 18; ідент код: 25255072) 101 794, 61 грн заборгованості та 9 033, 67 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.02.2026.

Суддя Никон О.З.