УХВАЛА

11 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 917/1145/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2025

у складі колегії суддів: Шутенко І.А. - головуючий, Гребенюк Н.В., Слободін М.М. та на ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.10.2025

суддя: Пушко І.І.

у справі № 917/1145/25

за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ"

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ Агрофірма «ЧБГ» про стягнення 100 801 000 грн ринкової вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ Агрофірма «ЧБГ», яка підлягає виплаті у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви про вихід з товариства (23.11.2023).

ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову від 12.10.2025, в якій заявник просив суд:

- накласти арешт на грошові кошти належні товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ», які знаходяться на всіх рахунках цього товариства у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 100 801 000,00 гривень;

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно;

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» вчинення реєстраційних дій у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ відчуження рухомого майна (у тому числі сільськогосподарської продукції);

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» передачу нерухомого та рухомого майна в оренду та суборенду.

Необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що з моменту, коли відповідачу стало відомо про вихід позивача із товариства (07.12.2023), пройшло більше року, але, всупереч закону та статуту товариства, колишньому учаснику ОСОБА_1 вартість його частки не виплачена. При цьому, 11.12.2024 відповідач здійснив відчуження належного йому майна - корпоративних прав на ТОВ Агрофірма «ЗОРЯ-АГРО»; 27.01.2025 здійснило відчуження належних йому нежитлових будівель і споруд; відповідач після виходу позивача з товариства, з 04.04.2025 по 10.04.2025, здійснив відчуження всієї ліквідної сільськогосподарської техніки на користь ТОВ «АГРО ПЕРЕМОГА».

З огляду на вищевказані факти, ОСОБА_1 має припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент розгляду позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/1145/25, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2025, заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти належні товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ», які знаходяться на всіх рахунках цього товариства у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 100 801 000,00 гривень. В іншій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним та співмірним, оскільки: відповідає предмету спору; спрямоване запобіганню виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову; забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 та ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/1145/25 в частині задоволення заяви про забезпечення позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме приписів статей 75, 79, 91, 98, 136, 137 ГПК України, що призвело до не дослідження зібраних у справі доказів, які підтверджують факт необґрунтованого застосування забезпечення позову у розмірі 100 801 000,00 грн. Також скаржник вказує, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18, від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Зазначає, що ТОВ "Агрофірма ЧБГ" є сільськогосподарським виробником, господарська діяльність якого є сезонною та циклічною та дуже залежною від можливості своєчасно сплачувати грошові кошти за необхідні посівні матеріали, засоби захисту рослин та забезпечення підприємства паливно-мастильними матеріалами. У справі призначено складну комплексну експертизу та зупинено провадження у справі, розгляд усіх заяв відповідача відкладається на невизначений термін, отже відповідач позбавлений процесуальної можливості подати додаткові документи, які свідчать про фактичне блокування господарської діяльності. Відповідно процесуальний стан відповідача і можливість здійснення процесуальних прав перебуває у стані правової невизначеності.

У скарзі стверджується, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність ризику утруднення виконання рішення суду виключно з огляду на факт відчуження окремих активів товариства. Водночас не встановлено, що такі правочини були спрямовані на ухилення від виконання можливого судового рішення; не встановлено, що вони призвели до реального погіршення платоспроможності відповідача; не досліджено фінансовий стан товариства на момент розгляду заяви про забезпечення позову; не досліджено сутності та змісту вчинених правочинів та їх впливу на фінансовий стан товариства.

На думку скаржника, накладення арешту на понад 100 мільйонів гривень на всіх банківських рахунках підприємства аграрного сектору фактично блокує його роботу. Це унеможливлює виплату заробітної плати, розрахунки з бюджетом та закупівлю матеріалів для сільськогосподарського циклу, що є невиправданим обмеженням права власності.

Скаржник вважає, що суди необґрунтовано відмовили у зустрічному забезпеченні (ст. 141 ГПК України). Скаржник заявляв про необхідність зустрічного забезпечення у розмірі 20% від суми позову, оскільки блокування коштів позбавляє підприємство можливості отримувати відсотки за депозитами та змушує залучати дорогі кредитні ресурси. Суд відхилив ці доводи, вважаючи збитки гіпотетичними, що порушує принцип рівності сторін. Разом з тим, ці доводи ґрунтувалися на реальних розрахунках, які були подані суду.

За твердженням скаржника, не дослідження судами наявних в матеріалах справи доказів, зокрема тих що підтверджують стабільне фінансову становище відповідача, врахування доказів, що свідчать про обтяжливість для відповідача застосованих заходів забезпечення позову з огляду на фактичні дані про вартість частки належній до виплаті позивачу, а також підтвердження відсутності недобросовісності дій відповідача, суди попередніх інстанцій припустилися неповного встановлення фактичних обставин справи, через не дослідження наявних в матеріалах справи доказів, що свідчить про порушення норм процесуального права та в кінцевому наслідку призвело до неправильного застосування приписів ст. ст. 136, 137 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач не погоджується з її доводами, вважає їх необґрунтованими і просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвалу та постанову - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №917/1145/25 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 та на ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі № 917/1145/25.

Під час підготовки справи до розгляду Судом встановлено, що Верховний Суд ухвалою від 25.11.2025 передав справу № 915/927/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини другої статті 302 ГПК України у зв`язку з необхідністю відступити від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, шляхом відступу та/чи його конкретизації та/чи уточнення, за змістом якого (висновку): «Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін».

Суд у вказаній ухвалі зазначив, що наявні підстави для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, шляхом відступу та /чи його конкретизаціїі та/чи уточнення, в аспекті того, чи повинен позивач/заявник доводити суду наявність ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та чи повинен позивач доводити суду обґрунтовану необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, зокрема, чи повинен позивач/заявник подати докази на підтвердження наявності як ризику так/чи фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаного вище заходу забезпечення позову.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 19.12.2025 прийняла до розгляду справу № 915/927/25 за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС» на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 7 ч. 1 та ч. 3 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному поряду палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 7 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ураховуючи викладене, обставини справи та доводи скаржника у справі, що переглядається, обставину та підстави передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 915/927/25 та те, що правовий висновок у зазначеній справі щодо застосування ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України підлягатиме врахуванню під час розгляду такої категорії спорів та матиме суттєве значення для вирішення цієї справи, що переглядається, з огляду на принцип єдності судової практики, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі №917/1145/25 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі №915/927/25.

Керуючись ст. ст. 228, 229, 234, 235, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 917/1145/25 за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 та на ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі № 915/927/25 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець