ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4263/25

Господарський суд Харківської області у складі:

суддя Мужичук Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Крамарова Н.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова
до 1.Харківської міської ради, м.Харків , 2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків , 3.Фізичної особи-підприємця Камчатного Геннадія Івановича, м.Харків
про визнання недійсним договору, зобов`язання повернення майна
за участю представників:

прокурор: Ногіна О.М.

відповідача-1: не з`явився;

відповідача-2: не з`явився;

відповідача-3: Летучий В.П., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" із позовною заявою до відповідачів: 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3) фізичної особи-підприємця Камчатного Геннадія Івановича, в якій просить суд визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та поновити його. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.11.2013 № 5052-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Камчатний Геннадієм Івановичем (код НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2685.

Також, прокурор просить зобов`язати Фізичну особу-підприємця Камчатного Геннадія Івановича (код НОМЕР_1 ) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 - нежитлові приміщення першого поверху № 10-2, 10-3, 10-3а, 10-3б, 10-4, 10-4а, 11-1, 11-2, 11-3, 11-3а в нежитловій будівлі літ. Б-1, загальною площею 71,7 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 7, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення. Судові витрати прокурор просить покласти на відповідачів та стягнути за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 0901010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення 23 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17.04.2013 № 1111/13 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині пункту 22 додатку є незаконним, прийняте з порушенням вимог ст. 345 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 1, 2, 4, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. ст. 11, 18- 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", а тому договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.11.2013 № 5052-В-С, укладений на підставі вказаного рішення між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Камчатним Г.І., підлягає визнанню недійсним, а нежитлові приміщення придбані за вказаним договором підлягають поверненню 3-м відповідачем на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради як власнику комунального майна.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 922/4263/25 постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.01.2026 об 11:30.

06.01.2026 до суду надійшов відзив Харківської міської ради на позовну заяву (вх.№198) у якому заперечує проти задоволення позовних вимог вказуючи, що відчуження спірних нежитлових приміщень здійснювалося в межах повноважень Харківської міської ради та у спосіб, передбачений чинним на момент виникнення правовідносин законодавством. Рішення про приватизацію шляхом викупу було прийняте на пленарному засіданні міської ради, відповідало Програмі приватизації об`єктів комунальної власності та ґрунтувалося на положеннях законів, які регулювали малу приватизацію, а також нормах цивільного і господарського законодавства щодо переважного права орендаря на придбання майна. Стверджує, що законодавчі обмеження, на які посилається прокурор, не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а тому твердження про незаконність приватизації є безпідставними. Також вважає, що заявлені прокурором позовні вимоги не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права. Посилається на усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої в разі вибуття майна з володіння власника належним способом захисту є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не оспорювання рішень органів місцевого самоврядування чи договорів, які вже виконані та вичерпали свою дію. На думку відповідача, заявлена вимога про зобов`язання повернути майно має характер негаторного позову, який у даних правовідносинах не спрямований на реальне та повне відновлення порушеного права територіальної громади. Також у відзиві заявлено про сплив строку позовної давності. Відповідач вказує, що позов подано з істотним пропуском як загальної, так і спеціальної позовної давності, передбаченої законодавством у сфері приватизації. Окремо у відзиві просить поновити і продовжити Харківській міській раді строк на подання відзиву на позовну заяву у справі № 922/4263/25 з огляду на обставини, які унеможливили своєчасне формування відповідачем правової позиції та підготовка відзиву.

06.01.2026 Харківською міською радою подана заява про поновлення і продовження строку для подання відзиву на позовну заяву (вх.№ 225).

06.01.2026 від ФОП Камчатного Г.І. надійшов до суду відзив на позовну заяву (вх.№237), в якому заперечує проти задоволення позову та обґрунтовує свої заперечення доводами щодо правомірності приватизації спірного майна, а також посилається на сплив строку позовної давності та наявність підстав для зупинення провадження у справі. Відповідач вважає викладені прокурором обставини справи неповними та такими, що не відображають усі істотні факти, зокрема щодо тривалості користування спірним майном. Відповідач зазначає, що оренда спірних нежитлових приміщень фактично здійснювалася ним з 2001 року, а не з 2009 року, як це наведено у позовній заяві, при цьому на момент початку оренди майно перебувало у непридатному та аварійному стані. Вказує, що протягом тривалого періоду користування майном відповідачем за власний рахунок здійснювалися капітальний ремонт, облаштування інженерних мереж, а також благоустрій прилеглої території, що, на думку відповідача, свідчить про наявність фактичних поліпшень об`єкта нерухомості. У зв`язку з цим відповідач заперечує твердження прокурора про відсутність будь-яких поліпшень орендованого майна та вважає їх такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо доводів про незаконність обраного способу приватизації, відповідач зазначає, що продаж спірного майна шляхом викупу був здійснений після прийняття відповідного рішення Харківської міської ради та за наявності передумов, пов`язаних із тривалим користуванням майном і його приведенням у придатний для використання стан. У зв`язку з цим відповідач вважає безпідставними твердження прокурора про обов`язковість продажу такого майна виключно на аукціоні або за конкурсом.Крім того, у відзиві наведено заперечення щодо поновлення строку звернення з позовом до суду.

06.01.2026 від ФОП Камчатного Г.І. також надійшло клопотання про зупинення розгляду справи (вх.№238), в якому просить зупинити провадження у справі до набрання чинності постановою Верховного Суду у справі № 922/1414/20. Підставою для зупинення провадження відповідач зазначає перебування на розгляді Верховного Суду справи № 922/1414/20, переданої на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Заявник вказує, що у зазначеній справі вирішується питання щодо можливості відступу від раніше сформованих правових висновків Верховного Суду стосовно застосування позовної давності у спорах про визнання недійсними договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, укладених у процесі приватизації до набрання чинності Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна». У клопотанні зазначено, що прокурор у даній справі обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 922/2008/21, водночас Верховний Суд у справі № 922/1414/20 дійшов висновку про необхідність відступу від відповідних висновків та передав справу на розгляд судової палати. Посилаючись на приписи пункту 5 частини першої статті 227 та пункту 4 статті 229 Господарського процесуального кодексу України, заявник стверджує, що до ухвалення Верховним Судом остаточного рішення у справі № 922/1414/20 існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи, оскільки правовий висновок, який буде сформульовано у зазначеній справі, матиме значення для вирішення питання щодо застосування позовної давності у цьому спорі.

Протокольною ухвалою від 06.01.2026 продовжено строк Харківській міській раді (Відповідачу 1) на подання відзиву на позовну заяву (вх.№ 225 від 06.01.2026), а також поновлено строк ФОП Камчатному Г.І. на подання відзиву на позовну заяву (вх.№ 237 від 06.01.2026), вказані відзиви долучені до матеріалів справи; на підставі статті 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 21.01.2026 о 13:00.

12.01.2026 від прокурора до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1 (вх.№ 849), в якій прокурор не погоджується з доводами відповідача-1 та вважає їх такими, що не спростовують обставин, покладених в основу позову, і не підтверджують правомірність приватизації спірного майна. Обґрунтовує позовні вимоги посиланням на порушення встановленого законом порядку приватизації об`єктів малої приватизації, зокрема щодо безпідставного застосування способу приватизації шляхом викупу орендарем. Прокурор зазначає, що відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, продаж комунального майна мав здійснюватися шляхом аукціону або конкурсу, а викуп є виключним способом приватизації, можливим лише за умови наявності підтверджених невід`ємних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем за згодою орендодавця. Наголошує, що матеріали приватизаційної справи не містять доказів отримання ФОП Камчатним Г.І. дозволу орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, а також документів, передбачених нормативними актами Фонду державного майна України, які б підтверджували факт, обсяг та вартість таких поліпшень. У зв`язку з цим прокурор вказує на відсутність законних підстав для приватизації спірного майна шляхом викупу та, відповідно, на протиправність рішення органу місцевого самоврядування і укладеного договору купівлі-продажу. Вважає, що з урахуванням характеру спірних правовідносин та статусу сторін належним способом захисту є визнання недійсним договору купівлі-продажу з одночасним застосуванням наслідків його недійсності у вигляді повернення майна до комунальної власності, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду у подібних справах. Також заперечує доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності.

Також 12.01.2026 від прокурора до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1 у справі (вх.№851), в якій обґрунтовує свою позицію посиланням на порушення вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, щодо порядку приватизації об`єктів малої приватизації. Зазначає, що продаж комунального майна шляхом викупу є виключним способом приватизації та можливий лише за наявності підтверджених невід`ємних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем за згодою орендодавця та у визначеному законом розмірі. зазначає, що матеріали приватизаційної справи не містять доказів отримання відповідачем-3 згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, а також документів, передбачених нормативно-правовими актами Фонду державного майна України, які б підтверджували факт, обсяг і вартість таких поліпшень. У зв`язку з цим прокурор вказує на відсутність правових підстав для застосування способу приватизації шляхом викупу та, відповідно, на протиправність рішення органу місцевого самоврядування і укладеного договору купівлі-продажу. Також наводить доводи щодо недобросовісності поведінки відповідача-3, який, на думку прокурора, усвідомлював відсутність законодавчо встановлених підстав для приватизації спірного майна шляхом викупу, проте ініціював відповідну процедуру. У цьому зв`язку прокурор посилається на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо допустимості витребування майна у недобросовісного набувача без порушення принципу справедливого балансу. Крім того, прокурор заперечує доводи відповідача-3 щодо спливу строку позовної давності.

20.01.2026 віл ФОП Камчатного Г.І. надійшли заперечення (на відповідь на відзив) (вх.№1545), в яких не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, та вважає їх такими, що не спростовують аргументів відповідача.Вказує, що поза увагою прокурора залишилися доводи щодо фактичного початку оренди спірних нежитлових приміщень з 2001 року, а також обставини щодо їх технічного стану на момент передачі в оренду. Зазначаєє, що прокурор не надав оцінки твердженням відповідача-3 про здійснення ним за власний рахунок робіт з благоустрою прибудинкової території, капітального ремонту приміщень та облаштування інженерних мереж. Також наголошує, що у відповіді на відзив прокурор повторно викладає доводи щодо застосування позовної давності, не враховуючи подане відповідачем-3 клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з передачею справи № 922/1414/20 на розгляд судової палати Верховного Суду. Відповідач вважає, що правова позиція, на яку посилається прокурор для обґрунтування початку перебігу позовної давності, є предметом можливого відступу Верховним Судом, а тому відповідні доводи прокурора є передчасними.

20.01.2026 Харківською міською радою (Відповідач 1) подана до суду заява про застосування строків позовної давності (вх.№1549).

20.01.2026 від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (Відповідача 2) до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх.№1550).

Протокольною ухвалою від 21.01.2026 на підставі статті 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 04.02.2026 о 12:30.

26.01.2026 прокурор подав до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності у справі (вх.№2133).

Ухвалою суду від 05.02.2026 повідомлено сторін про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання у даній справі на 11.02.2026 року о 12:30.

Дослідивши матеріали справи, а також доводи, наведені відповідачем-3 у клопотанні про зупинення провадження у справі (вх. № 238 від 06.01.2026), суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі, з огляду на таке.

Згідно з ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ГПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Суд також зазначає, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абз. 3 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 11.10.2005 № 8-рп/2005 та абз.1 підп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення КСУ від 31.03.2015 № 1-рп/2015).

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин передбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях, зокрема, у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване (рішення КСУ від 05.06.2019 № 3-р(І)/2019).

Принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumаrescu v. Romania), заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п. 123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява № 76943/11).

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Згідно з ст. 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону "Про судоустрій і статус суддів").

Судом встановлено, що 30.07.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу про передачу на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 за позовом виконувача обов`язків керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Грань-Кор", в якому прокурор просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 № 283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме, пункт 10 додатку до рішення; визнати недійсним договір від 10.11.2016 №5395-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини № 1-:-5, 1а, 7-:-9, 11, 11а, 12, 17-:-26, VI, III нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 259,9 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Ярославська, буд. 10, укладений між Управлінням комунального майна та ТОВ "Грань-Кор", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В. і зареєстрований в реєстрі за №2365; зобов`язати ТОВ "Грань-Кор" повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення напівпідвальної частини № 1-:-5, 1а, 7-:-9, 11, 11а, 12, 17-:-26, VI, III нежитлової будівлі літ. А-1, загальною площею 259,9 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Ярославська, буд. 10 та вартістю 808045,20 грн, шляхом підписання відповідного акту прийому-передачі вказаного майна.

Підставою передачі справи №922/1414/20 на розгляд палати є необхідність відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.10.2024 у справі 922/4250/19, від 04.12.2024 у справі №922/801/21, від 13.11.2024 у справі №922/2008/21, від 16.10.2024 у справі №922/979/21, від 09.10.2024 у справі №922/4361/19 щодо застосування позовної давності у таких правовідносинах.

Суд зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі прокурор, зокрема, посилається на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 13.11.2024 у справі №922/2008/21, від якого Верховний Суд вважає за необхідне відступити у справі №922/1414/20.

Враховуючи підстави та вимоги даного позову у справі №922/4263/25, суд вважає, що висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/1414/20 матиме значення для вирішення спору у даній справі.

Відповідно до статті 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Дана норма кореспондується зі статтею 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пунктах 1- 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

При цьому статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також згідно з усталенню практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", рішення від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії") принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п.61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumаrescu v. Romania), заява №28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п.123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява №76943/11).

Таким чином, правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 315 ГПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Згідно зі статтею 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Положеннями пункту 11 частини 1 статті 229 ГПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21).

З огляду на те, що висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/1414/20 сприятимуть забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 922/4263/25 до розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 за касаційними скаргами Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Грань-Кор" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 у справі №922/1414/20.

Керуючись статтями 228, 229, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання ФОП Камчатного Г.І. про зупинення розгляду справи (вх.№238 від 06.01.2026) задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №922/4263/25 до розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 .

3. Зобов`язати учасників справи повідомити суд про результати розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot

Ухвала набирає законної сили 11.02.2026 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України.

Повну ухвалу складено та підписано 11.02.2026.

СуддяЮ.Ю. Мужичук