ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р.

м. Київ

Справа № 911/3329/25

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Василець О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Бучанської окружної прокуратури (08292, Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Володимира Ковальського, 61/1, код ) в інтересах держави в особі:

Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 40, код 21467647)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "703 Металообробний завод котельного обладнання" (03148, місто Київ, вул. Жмеринська, будинок 22-А, код 36476658)

про визнання недійсним пункту договору та стягнення безпідставно отриманих коштів,

за участю представників:

прокурор: Младаневич Зоріна Олексіївна

від позивача: Кріль В`ячеслав Олегович;

від відповідача: Бойко Віталій Васильович,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "703 Металообробний завод котельного обладнання" про визнання недійсним пункту договору та стягнення безпідставно отриманих коштів.

Керівник окружної прокуратури, обґрунтовуючи територіальну підсудність поданої позовної заяви, послався на положення частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), відповідно до яких позови у спорах, що виникають з договорів, у яких визначено місце виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконання таких договорів. Оскільки спір виник з Договору будівельного підряду, в якому визначено місце виконання Київська область, позивач просить прийняти позовну заяву до розгляду за місцем виконання договору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2025, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Призначено проведення підготовчого засідання на 24.11.2025.

Через систему «Електронний суд» 24.11.2025 від ТОВ "703 Металообробний завод котельного обладнання" надійшла заява про залишення позову без розгляду.

Через систему «Електронний суд» 24.11.2025 від ТОВ "703 Металообробний завод котельного обладнання" надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Через систему «Електронний суд» 24.11.2025 від ТОВ "703 Металообробний завод котельного обладнання" надійшла заява про продовження строку на подання відзиву у зв`язку з відключенням світла.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.07.2025 відкладено розгляд справи на 08.12.2025 та встановлено ТОВ "703 Металообробний завод котельного обладнання" додатковий строк до 01.12.2025 для подання відзиву на позовну заяву.

Через систему «Електронний суд» 01.12.2025 від ТОВ "703 Металообробний завод котельного обладнання" надійшов відзив на позовну заяву.

Через систему «Електронний суд» 05.12.2025 від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 відкладено розгляд справи на 22.12.2025.

Через систему Електронний суд 18.12.2025 від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив), у яких представник відповідача заперечує проти обставин викладених у відповіді на відзив, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.01.2026.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2026 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 20.01.2026, однак судове засідання не відбулось з підстав оголошення у м. Києві сигналів Повітряна тривога.

Враховуючи вищенаведене, розгляд справи призначенню на 27.01.2026.

У судовому засіданні 27.01.2025 прокурор підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача запречив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2026 повідомлено учасників справи, що у зв`язку з неналежним енергопостачанням у приміщенні суду, що має наслідком постійні непрогнозовані відключення енергообладнання суду - вступна та резолютивна частини рішення у справі будуть проголошені 03.02.2026.

У судовому засіданні 03.02.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Фактичні обставини справи і доводи сторін у справі

Бучанською окружною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави щодо визнання недійсною окремої частини договору будівельного підряду на виконання робіт по об`єкту: «Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Гостомельське шосе, 22 Київської області», укладеного між Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (далі Замовник, ДРР Київської ОДА») та товариством з обмеженою відповідальністю « 703 Металообробний завод котельного обладнання» (далі - ТОВ « 703 МОЗКО», Підрядник) як такої, що суперечить ст.ст. 203, 215, 217 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) у зв`язку з невідповідністю договору вимогам п. 197.15 ст. 197 Податкового кодексу України через безпідставне включення до складу ціни договору суми податку на додану вартість (надалі ПДВ) з постачання (проведення) будівельно-монтажних робіт з будівництва (реконструкції, капітального ремонту) житла за державні кошти та застосування наслідків такої недійсності.

У 2023 році в межах виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у складі спеціального фонду державного бюджету було передбачено бюджетну програму «Фонд ліквідації наслідків збройної агресії», кошти якої спрямовуються, зокрема, на відновлення об`єктів житлової та соціальної інфраструктури, пошкоджених внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Порядок використання коштів зазначеного фонду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.02.2023 № 118. На виконання вказаного Порядку та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.06.2023 № 534-р Київській області було виділено кошти субвенції у розмірі 12000 тис. грн на здійснення капітального ремонту багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Гостомельське шосе, 22. У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2024 № 247 на вказаний об`єкт у 2024 році додатково виділено 35049,177 тис. грн із визначенням строку реалізації заходу 2023 2025 роки.

Головним розпорядником бюджетних коштів за КПКВК 1517383 «Реалізація проектів (об`єктів, заходів) за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії» визначено Департамент регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (далі Департамент, Замовник).

У серпні 2023 року Департаментом проведено процедуру публічної закупівлі (ідентифікатор UA-2023-07-31-009052-a) на виконання робіт з капітального ремонту зазначеного багатоквартирного житлового будинку.

За результатами процедури 17.08.2023 між Департаментом регіонального розвитку Київської ОДА (Замовник) та ТОВ « 703 Металообробний завод котельного обладнання» (Підрядник) укладено договір будівельного підряду №132-23, відповідно до умов якого, зокрема:

Підрядник зобов`язується своїми силами і засобами та на свій ризик, в межах Договірної ціни, що наведена в розділі III Договору, виконати роботи з капітального ремонту багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Гостомельське шосе, 22 Київської області (надалі - Об`єкт) за завданням Замовника та у встановлений строк здати виконання робіт Замовнику, а Замовник зобов`язується надати Підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, прийняти від Підрядника закінчені роботи (об`єкт будівництва) та оплатити їх. Роботи виконуються Підрядником згідно проектно-кошторисної документації та тендерної документації в межах ціни цього Договору (п.1.1.-1.2);

Строки виконання робіт до 31.12.2023, якщо інше не встановлено Календарним графіком виконання робіт (додаток №2, який є невід`ємною частиною цього Договору), в якому зазначаються дати початку та закінчення всіх основних видів робіт та Об`єкта будівництва в цілому, передбачених даним Договором. Календарний графік виконання робіт складає Підрядник та передає його Замовнику для узгодження під час підписання Договору (п. 2.1.);

Ціна Договору становить 22170992,88 грн у тому числі ПДВ 3695165,48 грн (п. 3.1.);

Вартість будівництва визначається з урахуванням Кошторисних норм України «Настанова з визначення вартості будівництва», затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України №281 від 01.11.2021 «Про затвердження кошторисних норм України у будівництві», проектно-кошторисної документації, тендерної документації, тендерної пропозиції учасника процедури закупівлі та вимог чинного законодавства (п.3.6);

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2023 або до передачі об`єкта будівництва Замовнику, а у випадку невиконання Сторонами зобов`язань, передбачених Договором діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 19.1.).

Додатковою угодою № 2 від 22.12.2023 сторони домовились внести наступні зміни до договору: « 1. Абзац перший пункту 2.1 Договору викладено у такій редакції: « 2.1. Строки виконання робіт - до 31.12.2024, якщо інше не встановлено Календарним графіком виконання робіт (додаток № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору), в якому зазначаються дати початку та закінчення всіх основних видів робіт та Об`єкта будівництва в цілому, передбачених даним Договором. Календарний графік виконання робіт складає Підрядник та передає його Замовнику для узгодження під час підписання Договору.» 2. Пункт 19.1 Договору викладено у такій редакції: « 19.1 Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2024 року або до передачі об`єкта будівництва Замовнику, а у випадку невиконання Сторонами зобов`язань, передбачених Договором діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.» 3. Додаток № 2 - «Календарний графік виконання робіт» викладено у новій редакції. 4. Внесено зміни до назви Додатку № 3 «Протокол погодження договірної ціни на 2023 рік» на Додаток 3 «Протокол погодження договірної ціни на весь період будівництва». 5. Доповнено Договір Додатком 3-23 «Протокол погодження договірної ціни на 2023 рік».

Додатковою угодою № 3 від 22.12.2023 сторони дійшли взаємної згоди про наступне: « 1. Пункт 4.2 Договору викладено в новій редакції: «Замовник може перерахувати Підряднику аванс/попередню оплату в розмірі до 30% вартості річного обсягу робіт, який спрямовується на небюджетні рахунки, відкриті на ім`я Підрядника в органах Казначейства у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з таких рахунків на цілі, визначені цим Договором (абзац третій пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс/попередню оплату на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів / роботи і послуги протягом восьми місяців після одержання авансу, але не пізніше 01 квітня 2024 року. Для звітності витрачених коштів авансу Підрядник повинен надати Замовнику Акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в, КБ-3, за вказаний період, або повернути невикористану суму авансу/попередньої оплати, на розрахунковий рахунок Замовника.». У разі не повернення/ не відпрацювання суми авансу, Підрядник сплачує Замовнику штраф у розмірі 25 % від суми не поверненого/ не відпрацьованого авансу.». 2. Сторони домовились, що умови цієї Додаткової угоди застосовуються до правовідносин раніше, а саме з 20 жовтня 2023 року на підставі п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.».

Додатковою угодою № 4 від 09.04.2024 сторони дійшли взаємної згоди про наступне: « 1. 1. Абзац перший пункту 2.1 Договору викладено у такій редакції: « 2.1. Строки виконання робіт до 31.12.2025, якщо інше не встановлено Календарним графіком виконання робіт (додаток № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору), в якому зазначаються дати початку та закінчення всіх основних видів робіт та Об`єкта будівництва в цілому, передбачених даним Договором. Календарний графік виконання робіт складає Підрядник та передає його Замовнику для узгодження під час підписання Договору.» 2. Пункт 19.1 Договору викладено у такій редакції: « 19.1 Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025 року або до передачі об`єкта будівництва Замовнику, а у випадку невиконання Сторонами зобов`язань, передбачених Договором діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.» 3. Додаток № 2 «Календарний графік виконання робіт» викладено у новій редакції. 4. Доповнено Договір Додатком 3-24 «Протокол погодження договірної ціни на 2024 рік».

Додатковою угодою № 5 від 22.04.2024 сторони дійшли взаємної згоди про наступне: « 1. Абзац перший пункту 2.1 Договору викладено у такій редакції: «2.1. Строки виконання робіт до 31.12.2024, якщо інше не встановлено Календарним графіком виконання робіт (додаток № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору), в якому зазначаються дати початку та закінчення всіх основних видів робіт та Об`єкта будівництва в цілому, передбачених даним Договором. Календарний графік виконання робіт складає Підрядник та передає його Замовнику для узгодження під час підписання Договору.» 2. Пункт 4.2 Договору викладено в новій редакції: « 4.2. Відповідно до абзацу 2 п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070, пункту 17 Порядку використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.02.2023 № 118 Замовник може перерахувати Підряднику аванс/попередню оплату в розмірі до 30% вартості річного обсягу зазначених робіт за Договором, який спрямовується на небюджетні рахунки, відкриті на ім`я Підрядника в органах Казначейства у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з таких рахунків на цілі, визначені цим Договором.

Підрядник зобов`язується використати одержаний у 2023 році аванс/попередню оплату на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів до 01 квітня 2024 року.

Підрядник зобов`язується використати одержаний у 2024 році аванс/попередню оплату на придбання і постачання необхідних для виконання робіт, матеріалів, конструкцій, виробів в розмірі до 30% вартості річного обсягу на строк до трьох місяців після одержання авансу, але не пізніше 24 грудня поточного року, у разі отримання авансу в останні місяці бюджетного року.

Для звітності витрачених коштів авансу Підрядник повинен надати Замовнику Акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в, КБ-3, за вказаний період, або повернути невикористану суму авансу/попередньої оплати на розрахунковий рахунок Замовника.

У разі не повернення/не відпрацювання суми авансу, Підрядник сплачує Замовнику штрафу розмірі 25% від суми не поверненого/ не відпрацьованого авансу.». 3. Пункт 19.1 Договору викладено у такій редакції: « 19.1 Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2024 року або до передачі об`єкта будівництва Замовнику, а у випадку невиконання Сторонами зобов`язань, передбачених Договором діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.» 4. Додаток № 2 «Календарний графік виконання робіт» викладено у новій редакції. 5. Доповнено Договір Додатком 3-24 «Протокол погодження договірної ціни на 2024 рік».

Додатковою угодою № 6 від 09.12.2024 сторони дійшли взаємної згоди про наступне: « 1. Пункт 3.1. Договору викладено в наступній редакції: «Ціна цього Договору становить 19 458 287,97 грн. (дев`ятнадцять мільйонів чотириста п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят сім грн. 97 коп.) у тому числі ПДВ 3 243 047,99 грн. (три мільйони двісті сорок три тисячі сорок сім грн. 99 коп.) (Додаток № 1 до Договору).». 2. Розділ ХХІІ Договору «Місцезнаходження та реквізити Сторін» викладено у новій редакції: Також, унесено зміни до Додатку № 1 Договору «Договірна ціна», Додатку № 2 «Календарний графік виконання робіт», Додатку № 3 Договору «Протокол погодження договірної ціни на весь період будівництва», Додатку № 3-24 «Протокол погодження договірної ціни на 2024 рік» та викладено їх у новій редакції.

Додатковою угодою № 7 від 26.12.2024 сторони дійшли взаємної згоди про наступне: « 1. Абзац перший пункту 2.1 Договору викладено у такій редакції: «2.1. Строки виконання робіт до 31.12.2025, якщо інше не встановлено Календарним графіком виконання робіт (додаток № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору), в якому зазначаються дати початку та закінчення всіх основних видів робіт та Об`єкта будівництва в цілому, передбачених даним Договором. Календарний графік виконання робіт складає Підрядник та передає його Замовнику для узгодження під час підписання Договору.». 2. Пункт 19.1 Договору викладено у такій редакції: « 19.1 Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025 року або до передачі об`єкта будівництва Замовнику, а у випадку невиконання Сторонами зобов`язань, передбачених Договором діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.». Додаток № 2 «Календарний графік виконання робіт» та Додаток № 3-24 «Протокол погодження договірної ціни на 2024 рік» викладено у новій редакції. Упродовж 2023-2024 років на виконання умов Договору будівельного підряду № 132- 23 від 17.08.2023 Департаментом регіонального розвитку Київської ОДА на підставі актів виконаних робіт № 1 від 11.12.2023 за грудень 2023 року; № 2 від 29.03.2024 за березень 2024 року, № 3 від 29.03.2024 за березень 2024 року, № 4 від 20.04.2024 за травень 2024 року, № 5 від 12.07.2024 за липень 2024 року, № 6 від 23.09.2024 за вересень 2024 року, № 7 від 27.12.2024 за грудень 2024 року на рахунок ТОВ «703 МОЗКО» перераховано грошові кошти на підставі платіжних інструкцій № 64 від 22.05.2024 на суму 3 691 763,77 грн. (у т.ч. ПДВ 615 293,96 грн.); № 2 від 25.08.2023 на суму 6 651 297,86 грн. (у т.ч. ПДВ 1 108 549,64 грн.); № 412 від 25.09.2024 на суму 2 172 260,76 грн (у т.ч. ПДВ 362 043,46 грн.); № 257 від 23.07.2024 на суму 646 936,82 грн. (у т.ч. ПДВ 107 822,80 грн.); № 914 від 27.12.2024 на суму 2 799 680,04 грн. (ут.ч. ПДВ 466 613,34 грн.).

У 2024 році Рахунковою палатою проведено аудит ефективності використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії, у тому числі щодо діяльності Департаменту. За результатами аудиту складено акт від 13.09.2024 № 01-18-10/182 та затверджено звіт рішенням Рахункової палати від 10.12.2024 № 55-2

У зазначених документах встановлено, що за договором №132-23 від 17.08.2023 підрядною організацією нараховувався та сплачувався ПДВ на вартість будівельно-монтажних робіт, які відповідно до пункту 197.15 статті 197 ПК України підлягають звільненню від оподаткування. Згідно з матеріалами аудиту сума витрат, що підлягали звільненню від оподаткування ПДВ, становила 542919,61 грн.

Разом з тим, за інформацією Департаменту, з урахуванням актів виконаних робіт, підписаних після завершення аудиту, загальна сума безпідставно включеного до вартості робіт ПДВ за договором № 132-23 становить 806542,35 грн, зокрема за актами №№ 1 7 за період грудень 2023 року грудень 2024 року.

Пунктом 4.2 рішення Рахункової палати від 10.12.2024 №55-2 Департаменту рекомендовано вжити заходів щодо повернення нарахованої та сплаченої суми ПДВ та приведення умов чинних договорів у відповідність до вимог пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом в інтересах держави.

Прокурор, діючи на підставі статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», вважає, що у спірних правовідносинах наявні підстави для представництва інтересів держави, оскільки до ціни Договору будівельного підряду №132-23 безпідставно включено податок на додану вартість на операції, які відповідно до пункту 197.15 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування.

На обґрунтування позову прокурор зазначає, що: - предметом договору є виконання робіт з капітального ремонту багатоквартирного житлового будинку; - такі роботи здійснювалися за рахунок коштів державного бюджету (субвенції з фонду ліквідації наслідків збройної агресії), тобто є будівництвом (у розумінні містобудівного законодавства, що включає і капітальний ремонт) житла за державні кошти; - відповідно до пункту 197.15 статті 197 ПК України операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва житла за державні кошти звільняються від оподаткування ПДВ; - норми податкового законодавства не надають платнику податку права обирати застосування чи незастосування пільги, а встановлюють обов`язковість її застосування; - включення ПДВ до договірної ціни у цій частині суперечить вимогам податкового законодавства, а відтак вимогам статті 203 ЦК України щодо законності змісту правочину.

Посилаючись на статті 203, 215, 217 ЦК України, а також правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20), прокурор вказує, що: - ПДВ, хоча й включається до ціни, не є погоджуваною сторонами умовою договору в розумінні свободи договору, оскільки його нарахування або звільнення визначається виключно законом; - суд вправі визнати недійсною окрему частину договору щодо включення ПДВ, не визнаючи недійсним договір у цілому, якщо правочин міг бути укладений без такої умови.

Крім того, прокурор зазначає, що у разі визнання відповідної частини договору недійсною сплачені кошти у сумі 806542,35 грн є безпідставно набутими Підрядником у розумінні статті 1212 ЦК України та підлягають поверненню державі в особі Департаменту як Замовника.

Таким чином, прокурор просить суд: визнати недійсною частини пункту 3.1 договору будівельного підряду №132-23 від 17.08.2023 (у редакціях з урахуванням додаткових угод) в частині включення до ціни договору сум ПДВ на операції, що підлягали звільненню від оподаткування; 2. застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ « 703 МОЗКО» на користь держави в особі Департаменту 806542,35 грн як безпідставно сплачених коштів.

У відзиві на позовну заяву Товариство заперечує проти задоволення позовних вимог прокуратури та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач зазначає, що процедура закупівлі робіт з капітального ремонту багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Гостомельське шосе, 22 була проведена Департаментом регіонального розвитку Київської ОДА відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та Особливостей здійснення закупівель.

Переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ « 703 МОЗКО», після чого 17.08.2023 між сторонами укладено договір будівельного підряду №132-23.

Відповідач наголошує, що: - ціна договору, у тому числі з включенням ПДВ, була визначена тендерною документацією та проектом договору, підготовленими Замовником; - умова про включення ПДВ до договірної ціни містилась у проекті договору, запропонованому саме позивачем; - відповідач, як платник ПДВ, діяв у межах чинного законодавства та зареєстрував відповідні податкові накладні.

У 2023 2024 роках відповідач виконав роботи, які були прийняті замовником, що підтверджується актами КБ-2в, довідками КБ-3 та платіжними інструкціями. Замовник здійснив оплату відповідно до умов договору. Податкові накладні складені та зареєстровані в ЄРПН.

Отже, на думку відповідача, правовідносини сторін були договірними та належним чином виконувалися.

Щодо правомірності включення ПДВ до ціни договору відповідач зазначає таке.

Відповідач посилається на положення статей 6, 627, 628, 632, 837, 843, 844, 875 ЦК України, статті 180 ГК України та Закону України «Про ціни і ціноутворення», відповідно до яких сторони є вільними у визначенні умов договору, зокрема ціни.

Відповідач наголошує, що: - ціна є істотною умовою господарського договору; - договірна ціна формувалася відповідно до тендерної документації та погоджувалась сторонами; - ПДВ є непрямим податком, що нараховується відповідно до ПК України.

Відповідач звертає увагу на правовий висновок об`єднаної палати КГС ВС від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 щодо можливості визнання недійсною частини договору в частині включення ПДВ, однак зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для такого визнання.

На переконання відповідача: - включення ПДВ було передбачене умовами тендеру; - відповідач був платником ПДВ на момент укладення договору; - замовник погодився із ціною та підписав договір і додаткові угоди; - ризик можливих помилок державного органу не може покладатися на приватного суб`єкта.

Відповідач вважає безпідставними вимоги про стягнення коштів як безпідставно набутого майна.

Відповідач наголошує, що: - кошти отримані на підставі чинного договору; - роботи фактично виконані та прийняті; - договір не визнано недійсним у цілому; - правова підстава для отримання коштів існувала.

Відповідач наголошує, що для застосування статті 1212 ЦК України необхідна відсутність правової підстави набуття майна. Натомість у даному випадку такою підставою є укладений та виконаний договір.

Відповідач також заперечує проти наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Зазначається, що: - прокурор не довів неможливість або неналежність захисту інтересів держави самим Департаментом; - не обґрунтовано наявність «виключного випадку», передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; - Департамент як замовник мав повноваження самостійно звернутися до суду.

Відповідач наголошує, що прокурор виконує субсидіарну функцію і не може бути альтернативним позивачем за відсутності доведеного факту бездіяльності або неналежного захисту з боку уповноваженого органу.

Узагальнена позиція відповідача

Відповідач вважає, що: - договір укладено у межах законодавства та процедури публічної закупівлі; - ціна погоджена сторонами та є істотною умовою договору; - роботи фактично виконані та оплачені; - кошти отримані на законній договірній підставі; - відсутні підстави для застосування норм про безпідставне збагачення; - прокурором не доведено підстав для представництва інтересів держави.

У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Прокурор у відповіді на відзив зазначає, що твердження відповідача про нібито недобросовісну поведінку Департаменту регіонального розвитку Київської ОДА та порушення доктрини заборони суперечливої поведінки є безпідставними.

На думку прокурора, сам факт того, що замовник визначив очікувану вартість закупівлі з ПДВ, підписав договір та акти виконаних робіт, не звільняє сторони від обов`язку діяти відповідно до вимог законодавства.

Посилаючись на частину першу статті 627 ЦК України, прокурор зазначає, що свобода договору не є абсолютною та обмежується вимогами закону, зокрема статей 203, 215 ЦК України та положеннями Податкового кодексу України.

Прокурор наголошує, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства та інтересам держави і суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України), а тому включення до ціни договору ПДВ за операціями, які відповідно до п. 197.15 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування, є порушенням імперативних норм закону.

Прокурор зазначає, що відповідно до п. 197.15 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва житла, що будується за державні кошти.

Оскільки роботи за Договором №132-23 виконувалися за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії, тобто за рахунок коштів державного бюджету, операції з їх постачання підлягали звільненню від оподаткування ПДВ.

Прокурор посилається на правовий висновок об`єднаної палати КГС ВС, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20, відповідно до якого ПДВ, хоча й включається до ціни товару чи робіт, однак не є умовою про ціну у розумінні цивільного законодавства, оскільки порядок його нарахування або звільнення визначається виключно нормами ПК України та не може встановлюватися чи змінюватися за домовленістю сторін.

З огляду на це прокурор вважає, що пункт 3.1 Договору будівельного підряду №132-23 в частині включення до ціни договору ПДВ у сумі 806542,35 грн суперечить імперативним нормам податкового законодавства, а тому відповідно до статей 203, 215, 217 ЦК України підлягає визнанню недійсним у цій частині.

Заперечуючи доводи відповідача про неможливість застосування положень про безпідставне збагачення, прокурор зазначає таке.

За змістом статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави або якщо така підстава згодом відпала, зобов`язана повернути його потерпілому.

Прокурор посилається на правові висновки Верховного Суду (зокрема, постанова від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20), відповідно до яких для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідні три умови: набуття або збереження майна; за рахунок іншої особи; відсутність достатньої правової підстави.

На думку прокурора, у даному випадку правова підстава для набуття відповідачем суми ПДВ відсутня, оскільки включення ПДВ до вартості робіт суперечить імперативним нормам п. 197.15 ст. 197 ПК України.

Прокурор зазначає, що чинний договір є правовою підставою набуття майна лише у межах його законних умов. У разі визнання окремої частини договору недійсною така підстава відпадає, що відкриває можливість застосування статті 1212 ЦК України.

Крім того, прокурор наголошує, що подальше перерахування відповідачем спірної суми до бюджету або її відображення у податковій звітності не впливає на факт безпідставного включення ПДВ до ціни договору та не звільняє відповідача від обов`язку повернути безпідставно отримані кошти.

Прокурор зазначає, що інтереси держави у даному випадку полягають у забезпеченні ефективного та раціонального використання коштів спеціального фонду державного бюджету фонду ліквідації наслідків збройної агресії.

Кошти за договором № 132-23 фінансувалися за рахунок субвенції з державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.02.2023 № 118.

Прокурор наголошує, що безпідставне витрачання коштів спеціального фонду у розмірі 806542,35 грн порушує інтереси держави та суспільства, зважаючи на суспільну значущість відновлення інфраструктури в умовах збройної агресії.

Щодо бездіяльності уповноваженого органу прокурор зазначає, що: - Департаменту стало відомо про порушення, зокрема, з акту Рахункової палати від 13.09.2024; - прокуратурою скеровувалися відповідні запити (№ 53-1583вих-25 від 17.03.2025 та № 53-3145вих-25 від 03.06.2025); - листом від 18.06.2025 Департамент повідомив про невжиття заходів судового захисту; - самостійно до суду з відповідним позовом Департамент не звертався.

З огляду на це прокурор вважає доведеними обставини неналежного здійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у справах №912/2385/18, №826/13768/16) є підставою для представництва інтересів держави прокурором.

Відповідач заперечує проти посилання прокурора на акт Рахункової палати за результатами аудиту ефективності на тему «Територіальні громади у війну: відновлення соціальної та критичної інфраструктури».

На думку відповідача: - акт Рахункової палати є документом, що містить висновки контролюючого органу щодо наявності або відсутності певних обставин; - такий акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні адміністративного законодавства; - акт не створює, не змінює та не припиняє прав і обов`язків сторін господарського договору; - акт не може бути підставою для виникнення у відповідача господарсько-правового зобов`язання щодо повернення коштів.

Відповідач посилається на статтю 19 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої забороняється втручання органів державної влади у господарську діяльність суб`єктів господарювання, якщо інше прямо не передбачено законом.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про Рахункову палату» до повноважень цього органу не входить перевірка дотримання суб`єктами господарювання вимог податкового законодавства.

Посилаючись на пункт 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, відповідач наголошує, що контролюючими органами у сфері оподаткування є органи державної податкової служби.

Доказів встановлення податковими органами факту неправомірного визначення сторонами вартості робіт із урахуванням ПДВ матеріали справи, на думку відповідача, не містять, а отже, відсутні належні та допустимі докази порушення податкового законодавства.

Відповідач також зазначає, що сторони перебували у договірних відносинах, уклали договір підряду та виконали його умови, що підтверджує реалізацію принципу свободи договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Виявлені аудитом обставини не можуть змінювати умов укладеного договору або припиняти зобов`язання сторін.

Висновки господарського суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч. 3 ст. 216 ЦК України).

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно норм ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За положеннями ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст.ст. 628, 638 ЦК України).

Приписами ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до положень ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. 3. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до положень 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦКУ).

Статтею 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (ст. 877 ЦК України).

Частиною 4 ст. 879 ЦК України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Згідно п. 14.1.129 пункту 14.1. статті 14 розділу 1 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки.

Податок на додану вартість визначено у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України як непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема з виконання робіт, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України).

Норми ПК України не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування звільнення від оподаткування ПДВ, оскільки застосування встановленої діючим законодавством ставки податку або звільнення від його застосування є обов`язком, а не правом платника податку.

Пунктами 30.1.-30.4., 30.9. ст. 30 ПК України унормовано, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до п. 197.15 ст. 197 ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

Роботи - будівельні, монтажні, проєктні, пусконалагоджувальні та інші роботи, пов`язані з будівництвом об`єкта (пункт 3 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, із змінами і доповненнями (далі - Загальні умови № 668)).

Будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту (пункт 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (далі - Порядок № 466)).

Нове будівництво - зведення будівель та споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення (ДБН А.2.2- 3:2014).

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 № 927/11207, із змінами і доповненнями:

реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог;

капітальний ремонт будинку - комплекс ремонтно-будівельних робіт, пов`язаних з відновленням або поліпшенням експлуатаційних показників будинку, із заміною або відновленням несучих або огороджувальних конструкцій, інженерного обладнання та обладнання протипожежного захисту без зміни будівельних габаритів об`єкта та його техніко-економічних показників.

Поняття «будівництво житла за державні кошти», що містить у п. 197.15. ст. 197 ПК України, слід розуміти як будівництво за грошові кошти, що належать державі.

Поняттю «державні кошти» відповідає інше поняття, яке застосовується у чинному законодавстві «публічні кошти». Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відкритість використання публічних коштів» визначено, що публічні кошти - кошти державного бюджету, місцевих бюджетів, кошти суб`єктів господарювання державної і комунальної власності, отримані ними від їхньої господарської діяльності тощо.

Згідно ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), юридичні особи, які є установами, організаціями, які забезпечують потреби держави та є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в суді

Оцінюючи доводи сторін стосовно наявності підстав для звернення прокурора з даним позовом, суд виходить із положень пункту 3 частини першої Конституція України, відповідно до якого прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Конкретизацію цих положень містить стаття 23 Закон України «Про прокуратуру», за змістом якої прокурор здійснює представництво інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист таких інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган державної влади.

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, відповідно до яких прокурор зобов`язаний обґрунтувати: 1) у чому саме полягає порушення інтересів держави; 2) який орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції; 3) чому такий орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист цих інтересів; 4) чому саме прокурор звертається до суду як субсидіарний представник. Зазначені критерії підлягають перевірці судом у кожній конкретній справі.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини пов`язані з використанням коштів спеціального фонду державного бюджету фонду ліквідації наслідків збройної агресії, які спрямовувалися на відновлення об`єктів житлової інфраструктури. Таким чином, предмет спору безпосередньо стосується публічних фінансів та ефективного використання бюджетних коштів, що за своєю правовою природою становить суспільний, а не приватний інтерес, і може кваліфікуватися як інтерес держави у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Суд бере до уваги, що прокурор послався на результати аудиту, відображені в акті Рахункова палата, яким встановлено факти включення до вартості робіт сум ПДВ за операціями, що відповідно до пункту 197.15 статті 197 ПК України підлягають звільненню від оподаткування. Незалежно від правової природи такого акта, він став підставою для реагування органів прокуратури та ініціювання перевірки дотримання вимог законодавства при використанні бюджетних коштів.

Водночас суд встановив, що прокурором надано докази звернення до Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації з відповідними запитами щодо вжиття заходів представницького характеру. Листом від 18.06.2025 Департамент повідомив про невжиття заходів судового захисту та відсутність наміру самостійно звертатися до суду. Станом на момент подання позову уповноважений орган до суду не звертався, що свідчить про фактичне нездійснення захисту інтересів держави.

Оцінюючи наведене, суд виходить з того, що прокурор виконав обов`язок щодо попереднього звернення до компетентного органу та надав суду підтвердження його бездіяльності. Вказані обставини відповідають критерію «нездійснення захисту» у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 щодо субсидіарного характеру представницької функції прокурора.

Посилання відповідача на можливе порушення принципу рівності сторін у зв`язку з участю прокурора суд оцінює критично, оскільки сам по собі факт участі прокурора у господарському процесі не свідчить про порушення балансу сторін, якщо його процесуальний статус визначений законом, а суд забезпечує змагальність і рівність учасників процесу.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що у даній справі наявні передбачені законом підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави, а тому підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з відсутністю таких повноважень відсутні.

Підстави вирішення спору в порядку господарського судочинства та підсудність спору

Керівник окружної прокуратури, обґрунтовуючи територіальну підсудність поданої позовної заяви, послався на положення частини 5 статті 29 Господарський процесуальний кодекс України, відповідно до яких позови у спорах, що виникають з договорів, у яких визначено місце виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконання таких договорів. Оскільки спір виник з договору будівельного підряду, в якому прямо визначено місце виконання робіт об`єкт у Київській області, позов подано за місцем виконання договору, що відповідає наведеній нормі процесуального закону.

Суд враховує, що заявлені вимоги безпосередньо випливають із правовідносин, пов`язаних із виконанням договору підряду, у тому числі в частині формування договірної ціни та розрахунків за виконані роботи. Отже, спір є таким, що виник з договору, у якому визначено місце його виконання, а тому позивач правомірно скористався альтернативною підсудністю, передбаченою частиною 5 статті 29 ГПК України.

З огляду на викладене доводи відповідача про порушення правил територіальної підсудності є безпідставними, а підстави для передачі справи на розгляд іншого господарського суду відсутні.

Щодо правової природи спірного договору

Суд установив, що між сторонами укладено договір будівельного підряду, за яким відповідач зобов`язався виконати роботи з капітального ремонту об`єкта нерухомості, а замовник прийняти та оплатити їх результат. За своєю правовою природою вказаний договір є договором підряду у розумінні статей 837, 875 ЦК України, а також господарським договором у розумінні статті 179 ГК України.

Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи, а замовник прийняти та оплатити виконані роботи. Істотною умовою такого договору є, зокрема, його ціна (статті 843, 844 ЦК України).

Спір у даній справі стосується визначення складових договірної ціни, а саме включення до неї податку на додану вартість. Отже, предмет спору безпосередньо пов`язаний із виконанням договору та порядком розрахунків за ним.

З огляду на те, що місце виконання робіт визначене у договорі (Київська область), спір є таким, що виник із договору, в якому визначено місце виконання, що підтверджує правомірність застосування частини 5 статті 29 ГПК України щодо альтернативної територіальної підсудності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, їх пояснення, перевіривши правові підстави заявлених позовних вимог та доводи заперечень, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів.

Дослідивши матеріали справи, суд установив, що 17.08.2023 між Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (замовник) та ТОВ « 703 Металообробний завод котельного обладнання» (підрядник) укладено договір будівельного підряду №132-23, предметом якого є виконання робіт з капітального ремонту багатоквартирного житлового будинку у Київській області.

Відповідно до умов договору підрядник зобов`язався виконати визначений обсяг будівельних робіт, а замовник прийняти їх результат та оплатити виконані роботи. Договірна ціна визначена сторонами як тверда та включала, зокрема, податок на додану вартість.

Судом установлено, що фінансування робіт здійснювалося за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету фонду ліквідації наслідків збройної агресії, у порядку надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

У період 2023 2024 років відповідач виконав передбачені договором роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), довідками про вартість виконаних робіт та витрати (форми КБ-3), які підписані сторонами без зауважень. Замовник здійснив оплату виконаних робіт у повному обсязі відповідно до умов договору.

Із змісту договору та додатків до нього вбачається, що до загальної вартості договору включено суму податку на додану вартість за будівельні роботи у розмірі 806542,35 грн. Саме правомірність включення зазначеної суми до ціни договору та, як наслідок, її сплата за рахунок бюджетних коштів є предметом спору у даній справі.

Таким чином, спір між сторонами виник не щодо факту виконання робіт або їх оплати, а виключно щодо відповідності вимогам законодавства включення до договірної ціни суми ПДВ при фінансуванні робіт за рахунок коштів державного бюджету.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються нормами цивільного, господарського та податкового законодавства.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором будівельного підряду у розумінні статей 837, 875 ЦК України. Відповідно до статей 843, 844 ЦК України ціна роботи встановлюється у договорі підряду та може бути визначена як тверда або приблизна. При цьому сторони є вільними у визначенні умов договору в межах, установлених законом (стаття 627 ЦК України).

Разом із тим свобода договору не є абсолютною та обмежується імперативними приписами законодавства. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства та інтересам держави і суспільства.

Спір у даній справі стосується застосування положень пункту 197.15 статті 197 ПК України, відповідно до якого звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва житла, що здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Системний аналіз зазначеної норми свідчить, що: 1. звільнення від оподаткування має імперативний характер; 2. застосовується до визначеної категорії операцій; 3. не залежить від волевиявлення сторін договору; 4. не може бути змінене або скасоване умовами договору.

Отже, якщо виконані за договором роботи відповідають критеріям, визначеним пунктом 197.15 статті 197 ПК України, такі операції не підлягають оподаткуванню ПДВ, а включення відповідної суми до ціни договору суперечить вимогам податкового законодавства.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини щодо джерела фінансування робіт та їх характеру, вирішальним для правильного вирішення спору є з`ясування питання, чи підпадають спірні операції під дію зазначеної норми та які правові наслідки має її порушення для умов укладеного сторонами договору.

Оцінюючи доводи сторін щодо правомірності включення податку на додану вартість до договірної ціни, суд виходить із правової природи ПДВ та його співвідношення з інститутом свободи договору.

Податок на додану вартість є непрямим загальнодержавним податком, який справляється відповідно до положень ПК України. Порядок його нарахування, сплати, а також випадки звільнення від оподаткування визначаються виключно нормами податкового законодавства та не можуть встановлюватися або змінюватися за домовленістю сторін.

Хоча на практиці ПДВ відображається у складі ціни товарів, робіт чи послуг та зазначається у договорі як її складова, за своєю правовою природою він не є елементом ціни в розумінні цивільного права, а є обов`язковим платежем публічно-правового характеру, який виникає або не виникає залежно від наявності об`єкта оподаткування та відсутності встановлених законом пільг.

Правова позиція щодо природи ПДВ у структурі договірної ціни викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20, у якій зазначено, що ПДВ не є істотною умовою договору про ціну, оскільки порядок його нарахування або звільнення визначається законом, а не волевиявленням сторін. Сторони договору не можуть на власний розсуд визначити, чи підлягає операція оподаткуванню, якщо закон прямо передбачає її звільнення.

Таким чином, свобода договору, гарантована статтею 627 ЦК України, поширюється на погодження вартості робіт як економічного еквівалента виконаного зобов`язання, однак не охоплює питання встановлення або скасування податкового обов`язку. Імперативні приписи податкового законодавства мають пріоритет перед диспозитивними нормами цивільного права.

Отже, якщо спірні роботи відповідно до пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України підлягали звільненню від оподаткування ПДВ, сторони не були вправі передбачати в договорі включення ПДВ до ціни як складової вартості робіт, а така умова підлягає оцінці на предмет її відповідності вимогам закону.

З огляду на викладене, для вирішення спору суд має встановити, чи відповідають виконані за договором роботи критеріям звільнення, визначеним податковим законодавством, та чи свідчить включення ПДВ до договірної ціни про невідповідність змісту правочину імперативним нормам закону.

Щодо відповідності пункту 3.1 договору вимогам закону та наслідків його недійсності

Оцінивши встановлені обставини справи та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що пункт 3.1 договору будівельного підряду № 132-23 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість за будівельні роботи підлягає перевірці на відповідність вимогам статей 203, 215 та 217 ЦК України.

Як установлено судом, спірні роботи виконувалися за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету фонду ліквідації наслідків збройної агресії. Відповідно до пункту 197.15 статті 197 ПК України операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва житла, що здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Суд виходить із того, що вказана норма має імперативний характер і не передбачає дискреції для сторін договору щодо її застосування. У разі наявності передбачених законом умов операція не підлягає оподаткуванню, а отже, податковий обов`язок не виникає.

Включення до ціни договору ПДВ у ситуації, коли відповідна операція звільнена від оподаткування, фактично призводить до покладення на замовника обов`язку сплатити суму, яка не передбачена податковим законодавством як податкове зобов`язання. Така умова суперечить імперативним нормам закону, а отже вимогам частини першої статті 203 ЦК України щодо відповідності змісту правочину актам законодавства.

Відповідно до статті 215 ЦК України правочин є недійсним у разі невідповідності його змісту вимогам закону. Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не тягне недійсності правочину в цілому, якщо можна припустити, що він був би укладений і без включення до нього такої частини.

З огляду на те, що предмет договору, обсяг робіт, їх вартість без урахування ПДВ та інші істотні умови залишаються визначеними та виконаними сторонами, суд дійшов висновку про можливість часткової недійсності договору саме в частині пункту 3.1 щодо включення до договірної ціни суми ПДВ у розмірі 806542,35 грн.

Отже, пункт 3.1 Договору будівельного підряду № 132-23 підлягає визнанню недійсним у частині включення до вартості робіт податку на додану вартість.

Щодо застосування статті 1212 ЦК України та наслідків недійсності умови договору

Вирішуючи питання про правові наслідки визнання частини договору недійсною, суд виходить із положень статті 1212 ЦК України.

Відповідно до цієї норми особа, яка набула або зберегла майно без достатньої правової підстави або якщо така підстава згодом відпала, зобов`язана повернути це майно потерпілому.

Суд зазначає, що первісною правовою підставою для сплати замовником суми ПДВ був пункт 3.1 договору. Проте внаслідок визнання цієї умови недійсною така правова підстава відпадає, а отже, отримані відповідачем кошти в частині 806542,35 грн вважаються набутими без достатньої правової підстави.

Доводи відповідача про те, що кошти були перераховані до бюджету як податкове зобов`язання, не змінюють правової природи спірних відносин між сторонами договору. Предметом даного спору є взаємні зобов`язання замовника та підрядника, а не податкові правовідносини між відповідачем та державою як суб`єктом владних повноважень.

Суд виходить із того, що у разі безпідставного включення ПДВ до договірної ціни ризик правових наслідків такого включення не може покладатися на замовника розпорядника бюджетних коштів, оскільки податкове законодавство не передбачало виникнення відповідного податкового обов`язку.

Таким чином, наявні всі елементи складу зобов`язання з безпідставного збагачення: 1. набуття відповідачем грошових коштів; 2. за рахунок позивача; 3. відсутність достатньої правової підстави після визнання спірної умови договору недійсною.

По-перше, відповідач набув грошові кошти у складі договірної ціни, що включала ПДВ у розмірі 806542,35 грн. за роботи, оплата яких на передбачала сплату ПДВ. Факт перерахування коштів підтверджується платіжними інструкціями та сторонами не заперечується.

По-друге, зазначені кошти сплачені за рахунок бюджетних асигнувань, що перебували у розпорядженні замовника як розпорядника бюджетних коштів. Отже, майно набуте відповідачем за рахунок іншої особи замовника, який діяв в інтересах держави.

По-третє, після визнання пункту 3.1 договору недійсним у частині включення ПДВ правова підстава для утримання відповідачем спірної суми відпала. Саме умова договору була тією юридичною підставою, що зумовила сплату цієї суми; проте з моменту визнання її недійсною така підстава вважається такою, що не створює правових наслідків.

Суд звертає увагу, що у постановах Верховного Суду неодноразово наголошено: чинний договір є достатньою правовою підставою набуття майна лише в частині його законних умов. У разі визнання окремої умови недійсною правові наслідки визначаються відповідно до загальних положень про недійсність правочинів та безпідставне збагачення.

Доводи відповідача про те, що отримана сума була відображена у податковій звітності та перерахована до бюджету як ПДВ, не спростовують наявності складу безпідставного збагачення у спірних правовідносинах між сторонами договору. Податкові правовідносини між відповідачем і державою не є предметом розгляду у цій справі. У разі відсутності об`єкта оподаткування або застосування звільнення від ПДВ саме відповідач, як платник податку, несе ризик правильності визначення податкових зобов`язань та вправі в установленому законом порядку врегулювати питання з контролюючим органом.

Отже, суд дійшов висновку про наявність усіх елементів складу зобов`язання з безпідставного збагачення, що є підставою для стягнення з відповідача 806542,35 грн.

Узагальнюючий висновок суду

Підсумовуючи наведене, суд установив: - спірні роботи виконувалися за рахунок коштів державного бюджету; - відповідно до пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України такі операції підлягали звільненню від оподаткування ПДВ; - включення ПДВ до договірної ціни суперечить імперативним нормам податкового законодавства; - пункт 3.1 договору в цій частині не відповідає вимогам статті 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним на підставі статей 215, 217 ЦК України; - унаслідок недійсності відповідної умови правова підстава для утримання відповідачем 806542,35 грн відпала; - спірна сума підлягає поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача

Оцінюючи заперечення відповідача, суд виходить із того, що вони зводяться переважно до посилань на принцип свободи договору, належне виконання сторонами зобов`язань, перерахування спірної суми до бюджету як податку на додану вартість.

Посилання відповідача на свободу договору як підставу для самостійного визначення структури договірної ціни є безпідставним. Принцип свободи договору, закріплений у статті 627 ЦК України, реалізується в межах, установлених законом. Сторони не вправі на власний розсуд формувати податкові зобов`язання або змінювати режим оподаткування, визначений імперативними нормами податкового законодавства. Якщо законом прямо передбачено звільнення відповідної операції від оподаткування ПДВ, включення такого податку до ціни договору не може вважатися реалізацією свободи договору, оскільки суперечить приписам закону.

Доводи про належне виконання договору та підписання актів приймання виконаних робіт також не спростовують висновків суду. Факт виконання робіт та їх оплати свідчить про реалізацію сторонами основного зобов`язання за договором, однак не усуває необхідності перевірки відповідності окремих умов договору вимогам закону. Належне виконання не легалізує умову, яка з моменту укладення суперечила імперативній нормі, а відтак не позбавляє суд повноважень оцінити її дійсність.

Аргумент відповідача про те, що спірна сума була нарахована та перерахована до бюджету як ПДВ, не впливає на вирішення даного спору. Предметом розгляду є цивільно-правові (господарські) відносини між замовником і підрядником, а не податкові правовідносини між відповідачем і контролюючим органом. Ризик правильності визначення податкових зобов`язань покладається на платника податку. У разі помилкового нарахування податку відповідач не позбавлений можливості врегулювати відповідні питання в порядку, передбаченому податковим законодавством, однак це не може бути підставою для покладення негативних наслідків на замовника бюджетних коштів.

Посилання на акт Рахункової палати також не змінює правової оцінки спірних правовідносин. Судове рішення ґрунтується не на самому акті як джерелі виникнення зобов`язання, а на встановлених фактичних обставинах та прямих нормах податкового і цивільного законодавства. Акт лише став підставою для звернення прокурора до суду, однак правова кваліфікація здійснюється судом самостійно.

Таким чином, наведені відповідачем заперечення не спростовують установлених судом фактичних обставин, не спростовують імперативного характеру норм податкового законодавства та не впливають на висновок суду про часткову недійсність спірної умови договору і наявність підстав для застосування статті 1212 ЦК України.

В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати прокуратури зі сплати судового збору, понесен в межах розгляду спору, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним п.3.1 договору будівельного підряду №132-23 від 17.08.2023 щодо виконання робіт по об?єкту: «Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Гостомельське шосе, 22 Київської області», що укладений між Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 40, код 21467647) та Товариством з обмеженою відповідальністю "703 Металообробний завод котельного обладнання" (03148, місто Київ, вул. Жмеринська, будинок 22-А, код 36476658), в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 806542,35 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "703 Металообробний завод котельного обладнання" (03148, місто Київ, вул. Жмеринська, будинок 22-А, код 36476658) на користь Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 40, код 21467647) безпідставно збережені кошти податку на додану вартість у розмірі 806542,35 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "703 Металообробний завод котельного обладнання" (03148, місто Київ, вул. Жмеринська, будинок 22-А, код 36476658) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 27/2; ) 12100,90 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз