ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" лютого 2026 р. Справа № 916/373/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

розглянувши заяву Одеської міської ради (65026, Одеська обл., місто Одеса, пл. Думська (Біржова), 1, ) про забезпечення позову за вх.№2-373/26

у справі №916/373/26

за позовом: Одеської міської ради (65026, Одеська обл., місто Одеса, пл. Думська (Біржова), 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ра-Груп» (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Караванського Святослава, буд. 15, )

про стягнення 95 822,63 грн.

В С Т А Н О В И В:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ра-Груп» заборгованості за період з 01.07.2020 по 31.03.2022 у загальній сумі 95 822,63 грн, з яких: заборгованість за договором оренди землі від 23.04.2009, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 23.04.2009 та зареєстрованим в реєстрі за №1443, у розмірі 87 361,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 779,55 грн, 3% річних у розмірі 1 528,07 грн та пеня у розмірі 1 153,53 грн, а також стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 993,60 грн, з яких судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 662,40 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 331,20 грн, на користь Одеської міської ради на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати орендної плати за договором оренди землі від 23.04.2009, із посиланням, що право оренди на земельну ділянку перейшло до відповідача на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці.

Разом із позовом Одеською міською радою подано до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ра-Груп» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ра-Груп» в межах розміру позовних вимог на загальну суму 95 822,63 грн.;

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ра-Груп» у межах розміру позовних вимог на загальну суму 95 822,63 грн. лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що відповідач у період з 01.07.2020 по 31.03.2022 не виконав належним чином обов`язок за договором щодо сплати орендної плати, що зумовило звернення Одеської міської ради до Господарського суду Одеської області з даним позовом.

При цьому позивач зазначає, що необхідність у забезпеченні вказаної позовної заяви зумовлена обґрунтованим припущенням, що з урахуванням предмета спору невжиття, таких заходів також може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог Одеської міської ради, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Також позивач зазначає, що заходи забезпечення позову такі як арешт на кошти та на майно ТОВ «Ра-Груп» у межах заявленої позовної вимоги є співмірними, адже останнє не матиме наслідком подвійного стягнення забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), та не суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення, позову із заявленими позовними, вимогами.

Так, у випадку недостатності коштів на банківському рахунку відповідача Одеська міська рада матиме реальну гарантію того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

При цьому, обраний вид забезпечення позову (арешт коштів та майна відповідача в межах заявленої суми позовних вимог) не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «Ра-Груп», оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Окрім того, Одеська міська рада посилається на те, що ефективний захист права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради у спірних правовідносинах безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач нерухоме майно у власності, оскільки вибуття такого майна може породити нові реєстраційні дії щодо нього та призведе до необхідності звернення з новим позовом.

Також умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Так, у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися такими коштами є беззаперечною, що в майбутньому ускладнить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Одеської міської ради.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 15.09.2023 у справі № 910/2359/23, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).

Відповідно до ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п.2 ч.1 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зі змісту заяви вбачається, що позивач через невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати протягом періоду з 01.07.2020 по 31.03.2022 вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, наведені позивачем у заяві припущення стосовно неможливості (утруднення) виконання судового рішення відповідачем у випадку невжиття судом відповідних заходів забезпечення позову, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Водночас сама наявність судового спору між сторонами, за відсутності доведення можливих наявних обставин для вжиття судом заходів забезпечення позову, не може бути підставою для забезпечення позову, оскільки наявність заборгованості відповідача підлягає доведенню у суді під час розгляду відповідного спору.

Господарський суд також зазначає, що при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення необхідно врахувати, висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, які зводяться до того, що: у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін..

В цей же час господарський суд зазначає, що такий підхід не є абсолютним, адже умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідачів на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, про що також вказав Верховний Суд у вищезгаданій постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Разом з тим, у п.7.47. постанови від 04.12.2025 справі №916/3385/25 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначено, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

У п. 7.48. постанови Верховного Суду від 04.12.2025 справі №916/3385/25 зазначений висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Отже, із врахуванням останньої правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постанові від 04.12.2025 у справі №916/3385/25, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які фактично зводяться до невиконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати у період з 01.07.2020 по 31.03.2022 та наявного припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, приймаючи до уваги що такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Одеської міської ради про забезпечення позову за вх.№2-167/26 від 05.02.2026.

При цьому, господарський суд наголошує на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

Керуючись ст. 136, ст. 137, ст. 140, ст.234 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Відмовити Одеській міській раді у задоволенні заяви про забезпечення позову за вх вх.№2-167/26 від 05.02.2026.

Ухвала набирає законної сили 09.02.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу складено 09.02.2026.

Суддя Г.Є. Смелянець