ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"11" лютого 2026 р. Справа № 918/755/17(918/516/25)
Судді Північно-західного апеляційного господарського суду Тимошенка О.М.
за результатами апеляційного провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.11.2025 (повний текст - 18.11.2025) у справі №918/755/17(918/516/25) (суддя Мовчун А.І.)
за позовом арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Укрсиббанк"
про витребування майна з чужого незаконного володіння
у межах справи №918/755/17
про банкрутство Приватного підприємства - фірми "А.М.И.Д."
щодо постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026, ухваленої за результатами розгляду апеляційної скарги арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.11.2025 у справі №918/755/17(918/516/25) за позовом арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк", про витребування майна з чужого незаконного володіння, в межах справи № 918/755/17 про банкрутство Приватного підприємства - фірми "А.М.И.Д.".
Відповідно до ст. 34 ГПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені при обговоренні під час ухвалення судового рішення. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.11.2025 у справі № 918/755/17(918/516/25) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Вказана постанова підписана суддями у складі - головуючий суддя Саврій В.А., суддя Розізнана І.В., суддя Тимошенко О.М. Постанова прийнята з окремою думкою судді Тимошенко О.М.
Не погоджуюся із судовим рішенням апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.
Як погоджено у п.п.1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: будівлю майстерні (механічна, металева), літ. Д-1 загальною площею 701,3 кв.м., що належать Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (надалі - Предмет іпотеки). Ринкова вартість Предмету іпотеки становить 463800,00 грн (Чотириста шістдесят три тисячі вісімсот гривень 00 копійок). Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на праві приватної власності на підставі рішення Рівненського міського суду від 16 березня 2006 року (справа №2-1696/06р.). Право власності на дане нерухоме майно зареєстроване Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації 05.01.2007, реєстраційний номер; 5973256, номер запису: 51-689 в книзі: 7, згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13139970, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки.
Згідно з п.2.1.1. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету Іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.
Пунктом 5.1. Договору іпотеки передбачено, що Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки:
- передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України Про іпотеку;
- право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України Про іпотеку.
У листопаді 2017 року Приватне підприємство - фірма "А.М.И.Д." звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства - фірми "А.М.И.Д." у зв`язку з нездатністю сплатити заборгованість на загальну суму 2238200,00 грн.
Арбітражним керуючим в ході ліквідаційної процедури проведено інвентаризацію майна боржника та виявлено майнові активи, які включені до складу ліквідаційної маси, зокрема будівля майстерні (механічна, металева), літ. "Д-1", адреса м.Рівне, вул.Княгиницького, 1, 701,3 кв.м., номер РПВН: 5973256, власник якої згідно з відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватне підприємство - фірма "А.М.И.Д."
24.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нерухомість Трейд Інвест" було укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куліковою Я.В.
Відповідно до п.1.1. Договору від 24.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" продало будівлю майстерні (механічна, металева), літ. "Д-1", загальною площею 701,3 кв.м., що розташована за адресою: м.Рівне, вул.Княгиницького, 1, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерухомість Трейд Інвест" купило майно і сплатило за нього обумовлену грошову суму у розмірі та в порядку, передбаченим цим договором.
Як вбачається із п.1.3. Договору від 24.07.2024, нерухоме майно, що є предметом даного договору належить Приватному підприємству - фірмі "А.М.И.Д."(ідентифікаційний код юридичної особи: 32230333) на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2006 (справа №2-696/06р). Право власності на нерухоме майно зареєстроване Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації 05.01.2007, реєстраційний номер майна: 5973256, номер запису: 51-689 в книзі: 7.
Як вказано у абзаці 2 пункту 1.3. Договору від 24.07.2024 право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінстандарт", як іпотекодержателю на підставі:
У пункті 1.4 Договору від 24.07.2024 зазначено: Продавець стверджує, що за 30 (тридцять) днів до укладення цього договору письмово повідомлено чином, передбаченим діючим законодавцем України, Іпотекодавця про намір Іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки.
11.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нерухомість Трейд Інвест" та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі - продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В. 11.04.2025 за р.№339.
У п.1.1. Договору від 11.04.2025 зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерухомість Трейд Інвест" передало, а ОСОБА_1 купила (прийняла у власність) будівлю майстерні (механічну, металеву) літ. "Д-1", загальною площею 701,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 2.1. Договору від 11.04.2025 будівля майстерні (механічна, металева), літ."Д-1", що відчужується за цим договором, за домовленістю сторін по договору, становить 622500,00 (шістсот двадцять дві тисячі п`ятсот гривень) 00 копійок, які продавець (в особі представника) отримав від покупця повністю до підписання договору купівлі-продажу.
У позові арбітражний керуючий зазначає, що при підготовці активу боржника для проведення оцінки для її реалізації, ліквідатором встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2025 будівля майстерні (механічна, металева), літ. "Д-1", адреса АДРЕСА_1 , номер РПВН: 5973256 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 339, виданий 11.04.2025, видавник: Цвіркун Л.В. приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу.
Ліквідатор вважає, що право власності на будівлю майстерні (механічна, металева), літ. "Д-1", адреса АДРЕСА_1 , загальною площею 701,3 кв.м. на момент відступлення право вимоги належало боржнику і не могло перейти до третіх осіб на підставі договорів про відступлення права вимоги за договорами кредиту, іпотеки та застави майна, оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе навіть на підставі рішення суду. Крім того, ПП - фірма "А.М.И.Д." не вступало у будь-які договірні відносини із нинішнім володільцем майна - ОСОБА_1 , а нерухоме майно вибуло із володіння позивача без його волі.
Підставами залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення стали наступні обставини:
- перебування спірного майна в іпотеці та відсутності порушення прав іпотекодержателя продажом такого майна;
- продаж спірного майна під час процедури банкрутства, тобто спеціально призначеній процедурі для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, та наявністю спеціального суб`єкта, відповідального за проведення такої процедури - арбітражного керуючого, який з 2018 року не вчиняв дій щодо спірного майна спрямованих на його збереження чи запобігання подальшого відчуження;
- набуття відповідачем спірного нерухомого майна за відплатним договором та вже після переходу майна від первісного власника;
- добросовісність відповідача як набувача спірного майна;
- відсутність суспільного інтересу втручання у право власності добросовісного відповідача;
- витребування спірного майна покладатиме на ОСОБА_1 як добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.
Однак, в даних обставинах слід звернути увагу на таке:
Статтею 388 Цивільного кодексу України визначено підстави для витребування майна від добросовісного набувача. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 зазначеної статті, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала його відчуджувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.
Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.11.2017 року порушено провадження у справі № 918/755/17 про банкрутство приватного підприємства «А.М.И.Д.», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Постановою суду від 12.12.2017 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Сокотуна В.А. Станом на теперішній час у даній справі триває ліквідаційна процедура.
Відповідно до положень ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань.
Протягом дії мораторію забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку (ч. 3).
Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 6).
Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.
Включення майна, майнових прав до складу ліквідаційної маси боржника у процедурі банкрутства імперативно закріплено в ч. 1 ст. 62 КузПБ, згідно якої усі види майнових активів банкрута, які належать йому на праві власності, включаються до складу ліквідаційної маси.
Отже майно банкрута, яке є предметом забезпечення, також підлягає включенню до ліквідаційної маси.
Вказане знаходить своє відображення в положеннях ч. 6 ст. 65 та ст. 81 КУзПБ, за вимогами яких погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово. Якщо майно банкрута, що є предметом забезпечення, не продано на повторному аукціоні, кредитор, вимоги якого воно забезпечує, має право протягом 20 днів з дня закінчення цього аукціону звернутися до арбітражного керуючого із заявою про продаж йому непроданого майна. Продаж майна забезпеченому кредитору в порядку, визначеному ст. 81 КУзПБ, прирівнюється за своїми правовими наслідками до звернення стягнення на предмет застави (іпотеки).
Виходячи з викладеного слід констатувати, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство боржника, останній знаходиться в особливому правовому режимі. З огляду на введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, який встановлює заборону реалізації майна, що є предметом забезпечення (окрім випадку перебування останнього на стадії продажу в момент запровадження мораторію), а також необхідності включення такого майна до складу ліквідаційної маси і подальшої його реалізації згідно норм КУзПБ, забезпечений кредитор позбавлений права самостійної реалізації предмета застави або іпотеки, який належить боржнику на праві власності. Будь-яке позасудове (за межами справи про банкрутство) відчудження майна банкрута є порушенням спеціальних норм закону та відповідно розцінюється, як вибуття з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже в даному випадку слід констатувати, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в порушення вимог ст.ст. 41, 62 КУзПБ здійснила відчудження майна, що є предметом забезпечення, і належало на праві власності банкруту.
Відповідно доводи апелянта стосовно вибуття належного йому майна поза його волею, є обгрунтованими та підставними.
При цьому судом безпідставно звернуто увагу на те, що у договорі купівлі-продажу майна від 24.07.2024 погоджено наступне: «Продавець стверджує, що за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомлено належним чином, передбаченим діючим законодавством України, Іпотекодавця про намір Іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки». Спростування вказаної обставини, з огляду на презумпцію правомірності правочину, можливе лише в судовому порядку за позовом про визнання недійсним договору. За відсутності такого рішення суду, посилання скаржника на відсутність доказів повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця про свій намір укласти договір продажу заставного майна як на відсутність волі позивача на відчудження майна є безпідставним.
В даному випадку слід відмітити, що повідомлення іпотекодержателя на виконання вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» жодним чином не свідчить про вираження волевиявлення іпотекодавцем, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів (листування тощо) в яких боржник (банкрут в особі ліквідатора) надав згоду на укладення договору купівлі-продажу у відповідь на таке повідомлення. При цьому зважаючи, що всі права власника майна перейшли до ліквідатора (спеціального суб`єкта арбітражного керуючого), останній в силу своїх законних повноважень такого погодження не міг надати.
В контексті вказаного помилковим є трактування судом апеляційної інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, адже у вказаній справі досліджувалось питання придбання майна добросовісним набувачем безпосередньо в процедурі банкрутства, а не поза її межами, як у даному випадку.
Не можуть також слугувати підставою для відмови в позові висновки суду щодо тривалого невиявлення майна ліквідатором і не забезпечення його збереження. Вказані дії жодним чином не легітимізують процедуру відчудження майна банкрута, вчинену з порушенням норм КУзПБ.
Втручання у право приватної власності з точки зору статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оцінено судом лише з огляду на наявність або відсутність суспільного інтересу та надмірного тягаря для добросовісного набувача. При цьому не взято до уваги те, що майно боржника у справі про банкрутство також знаходиться під охоронними положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції і такий захист спрямований на попередження свавільного захоплення власності та інших порушень, що мають наслідком погіршення майнового стану останнього і, відповідно, неможливість проведення розрахунків з кредиторами.
Отже, враховуючи вимоги ст. 388 ЦК України в сукупності зі встановленими обставинами, вимоги позивача (апелянта) є законними та обгрунтованими, а спірне майно підлягає витребуванню на користь позивача.
Окрема думка судді Тимошенка О.М. виготовлена після ухвалення процесуального рішення за результатами розгляду апеляційної скарги та її підписання як фізичним підписом так і електронним.
ГПК України не містить приписів щодо конкретного строку викладення та оприлюднення окремої думки. За відсутності нормативного визначення строку викладення окремої думки можливо користуватися за аналогією категорією розумний строк, стосовно строку розгляду господарських справ.
Відповідно до частини четвертої статті 232 ГПК України перегляд судових рішень в апеляційному порядку закінчується прийняттям постанови. Справа після закінчення апеляційного розгляду у п`ятнадцятиденний строк повертається до суду першої інстанції, який її розглядав (статті 2851 ГПК України). Тривалість такого розумного строку для викладення окремої думки, яка має бути приєднана до матеріалів справи, можна пов`язати з виконанням вимоги про повернення справи до суду першої інстанції, тобто без невиправданих зволікань з урахуванням приписів статті 2851 ГПК України.
Суддя Тимошенко О.М.