ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

09 лютого 2026 року м. ХарківСправа № 922/385/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали заяви Селянського (фермерського) господарства "Олімп" про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року)

за заявою Селянського (фермерського) господарства "Олімп", 62230, Харківська обл., Богодухівський р-н, с. Лютівка, вул. Клубна, буд. 9
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа М", 61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 20а, офіс 13
про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство «Олімп» звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України у якій просить суд, вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вантажні автомобілі: RENAULT T460 - AX6247IO, VIN НОМЕР_1 , VOLVO FH12 - AX2643EI, VIN НОМЕР_2 , MAN НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , MAN НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 шляхом заборони їх відчуження.

Суд, дослідивши матеріали заяви Селянського (фермерського) господарства «Олімп» про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року), суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

В обґрунтування наданої до суду заяви про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року), заявник зазначає, що між Селянським (фермерським) господарством «Олімп» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Константа М» (постачальник) було укладено договір поставки № 761 від 26.03.2024 року. За твердженнями заявника, останнім свої зобов`язання за договором було виконано належним чином та у повному обсязі, зокрема здійснив оплату продукції на загальну суму 1 912 500,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням, яке додано до даної заяви.

Також зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Константа М» свої договірні зобов`язання не виконано, та продукція на зазначену суму заявнику поставлена не була, грошові кошти не повернуті, що свідчить про наявність грошової заборгованості та дає підстави для подачі позову про стягнення заборгованості та даної заяви про забезпечення позову.

Крім того, заявник зазначає, що відповідно до акту звірки взаєморозрахунків сторін за 3 квартал 2025 року, загальний розмір заборгованості боржника перед заявником становить 2 006 378,50 грн. Отже, предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів, тобто вимоги майнового характеру, тому на момент звернення до суду існує реальна загроза ускладнення або неможливості виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь заявника (позивача). Поведінка боржника (відповідача) свідчить про ухилення від виконання грошових зобов`язань, ігнорування вимог заявника (позивача) та відсутність будь-яких дій, спрямованих на добровільне погашення заборгованості. За твердженнями заявника, останній звертався до боржника (відповідача) з претензією-вимогою 08 грудня 2025 року у якій вимагав виконати зобов`язання та повернути кошти у розмірі 2 006 378,50 грн. на розрахунковий рахунок боржника, яку було отримано 24 грудня 2025 року. Однак, боржник не відреагував жодним чином та письмову вимогу і немає такої реакції і станом на час звернення до суду з даною заявою. На телефонні дзвінки боржник не відповідає, з місця реєстрації та з фактичного місцезнаходження боржник також зник, що підтверджує намір ухилятись від виконання зобов`язань. Вирішення спору у інший спосіб ніж в судовому порядку не вбачається за реальне, а без забезпечення позову реальність виконання також є сумнівною з огляду на теперішню поведінку боржника.

При цьому, з відкритих джерел ЄДРСР заявником встановлено, що згідно ухвали Київського районного суду міста Харкова у справі 953/8413/23 внесено відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення про ухилення від сплати податків та ймовірну легалізацію коштів отриманих злочинним шляхом рядом юридичних осіб, в переліку яких наявне ТОВ «КОНСТАНТА М» (боржник). За таких обставин є обґрунтовані підстави вважати, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідач може відчужити належне йому майно або іншим чином унеможливити реальне виконання майбутнього судового рішення чим ускладнити виконання рішення суду у даній справі. Забезпечення позову вживається у випадку, якщо позивач має побоювання, які викликані тим, що відповідачем протягом розгляду справи по суті буде вчинено дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду в разі ухвалення судом рішення про задоволенні позовних вимог.

Оскільки заявнику відомо, що у власності боржника перебувають ряд вантажних транспортних засобів, які використовуються ним у господарській діяльності, то зазначені транспортні засоби мають істотну майнову цінність і можуть бути використані як реальне джерело виконання судового рішення у випадку задоволення позову. Водночас існує ризик того, що боржник переслідуючи мету ухилитись від виконання своїх зобов`язань здійснить переоформлення цих ТЗ або взагалі їх відчуження з метою уникнення відповідальності та виконання грошових зобов`язань перед заявником. Зважаючи на те, що відомі телефонні контакти боржника не відповідають, за жодною з адрес, де раніше перебував боржник (офіси компанії боржника) чи його працівників немає, листи вимоги ним ігноруються (вимогу про повернення коштів), то це додатково вказує на ймовірні дії по приховуванні свого місця знаходження та намір ухилятись від виконання рішення суду в майбутньому (існують інші заявники яким боржник не поставив пальне та не повернув кошти). Виконання у майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме боржник необхідну суму грошових коштів, а тому, розуміючи можливість стягнення з нього боргу, боржник у будь-який час може розпорядитися, належним йому майном, у тому числі вдатись до його відчуження, що унеможливить виконання рішення суду.

На сьогодні тривале не виконання зобов`язань боржником та не бажання виконувати їх чи контактувати для мирного врегулювання спору за зобов`язаннями вказує на відсутність коштів (що однак не є підставою не сплачувати кошти). Як зазначено вище у боржника наявні значна кількість ТЗ (близько 12 вантажівок та спецтехніки) у власності, однак заходи забезпечення позову мають бути співмірними із сумою чи об`ємом вимог кредитора (заявника). За таких умов із урахуванням ринкової вартості ТЗ (докази ціни авто боржника на ринку) заявник просить накласти арешт на 4 автомобіля боржника, при цьому на думку останнього, застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на зазначені транспортні засоби на думку заявника є співмірним із заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаним з предметом спору та спрямованим виключно на забезпечення реального виконання рішення суду в разі його ухвалення. Накладення арешту не призводить до фактичного позбавлення відповідача права користування майном, однак унеможливлює його відчуження та зменшення майнової маси, за рахунок якої може бути виконане судове рішення. Отже, боржник зможе ними користуватись та надавати послуги доставки пального контрагентам, або ж невідкладно виконати зобов`язання через укладення мирової угоди із заявником та закриттям судової справи шляхом виконання рішення суду

Усереднена ринкова вартість вказаних чотирьох авто близько 50 тис. дол США, що за курсом долара США до гривні за даними НБУ становить близько 2 160 000,00 грн. Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортні засоби в межах суми боргу боржника згідно документів та визнання ним боргу, шляхом заборони їх відчуження є необхідним для забезпечення реального виконання рішення суду в разі його ухвалення та відповідає вимогам процесуального законодавства, є необхідним, обґрунтованим та пропорційним, а також спрямованим на недопущення порушення прав та законних інтересів заявника.

Також, заявник вважає, що важливим елементом під час оцінки доводів даної заяви є те, що заявник є сільськогосподарським товаровиробником та у військовий час забезпечує продовольчу безпеку регіону. Через порушення боржником зобов`язань поставити оплачене пальне, були витрачені додаткові кошти на придбання відповідної партії пального для реалізації посівної кампанії та забезпечення господарства відповідним ресурсом. Тобто, фактично заявник двічі оплатив пальне, яке використано, у тому числі, для допомоги силам оборони, а боржник навіть не реагує на законні вимоги заявника та продовжує ігнорувати та зник із місць реєстрації та фактичного знаходження. Також зазначає, що через 2 місяці нова посівна кампанія і заявник безумовно потребує коштів, які йому належать по праву.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (п. 3 постанови пленуму).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів).

Таким чином, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі від 22.07.2021 року №910/4669/21.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З вищевикладеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд дослідивши надані заявником до заяви про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року) докази встановив, що як вбачається з прохальної частини заяви, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вантажний автомобіль: RENAULT T460 - AX6247IO, VIN НОМЕР_1 , VOLVO FH12 - AX2643EI, VIN НОМЕР_2 , MAN НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , MAN НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 шляхом заборони їх відчуження.

За твердженнями заявника вказане рухоме майно належить боржнику, при цьому, до заяви не надано жодного доказу у підтвердження викладених обставин (витягу щодо спірного майна тощо).

Також, судом встановлено, що у заяві про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року) заявник зазначає, що 26.03.2024 року між Селянським (фермерським) господарством «Олімп» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Константа М» (постачальник) було укладено договір поставки № 761 який додано до заяви, та те, що на виконання умов договору заявником здійснено оплату продукції на загальну суму 1 912 500,00 грн.

До матеріалів заяви було додано наступні документи:

- рахунок на оплату № 71 від 28.05.2025 року на суму 1 912 500,00 грн.;

- платіжну інструкцію № 312 від 28.05.2025 року на суму 1 912 500,00 грн. (призначення платежу зазначено: Оплата за диз. паливо, згідно рах. № 71 від 28.05.2025 р. В т.ч. ПДВ - 318 750,00 грн.);

- видаткову накладну № 126 від 02.10.2026 року на суму 426 781,00 грн.;

- товарно транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 126 від 02.10.2025 року.

Щодо вартості транспортних засобів, заявником надано скріншоти сторінки веб-сайту «AUTO.RIA».

При цьому, заявник зазначає, що згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період 3 квартал 2025 року, який не підписаний боржником, наявний борг у розмір 2 006 378,50 грн.

Суд приймає до уваги, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Відповідно до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 року у справі № 754/5683/22, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 46-48 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 року у справі №910/1200/20).

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №906/824/17 та постанову від 21.01.2019 року у справі №902/483/18).

Проте, судом встановлено, що заявником у заяві про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року) в порушення вимог статті 139 Господарського процесуального кодексу України не зазначено ані змісту позовних вимог, ані предмету позову, до подачі позову, ані ціни позову, про забезпечення якого просить заявник.

Із наданих до суду заявником документів, не можливо встановити який саме зміст позовних вимог та ціна позову про забезпечення якого просить заявник, що позбавляє можливості суд встановити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, якщо самі позовні вимоги заявником не визначені у заяві про забезпечення позову, при цьому, суд приймає до уваги, що забезпечення позову завжди має бути адекватним та прямо пов`язаним із предметом спору, що не було враховано заявником у наданій до суду заяві.

При цьому, посилання заявника на те, що останнього віднесено до критичної інфраструктури не приймаються судом, оскільки не можуть бути єдиною підставою для задоволення заяви без надання до суду належних та допустимих доказів у підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин.

У постанові Великої палати ВС від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів . Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові ВП ВС від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Враховуючи все вищевикладене, а також приймаючи до уваги баланс інтересів сторін, та за відсутності доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраних заявником заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження викладених у заяві обставин, не зазначено ані змісту позовних вимог, ані предмету позову, до подачі позову, ані ціни позову, про забезпечення якого просить заявник всупереч вимог статті 138 Господарського процесуального кодексу України та статті 139 Господарського процесуального кодексу України, отже у задоволенні поданої заяви необхідно - відмовити, як необґрунтованої.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 138 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Селянського фермерського господарства "Олімп" про забезпечення позову до подачі позову в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 385/26 від 06.02.2026 року) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, а саме 09 лютого 2026 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Ухвалу підписано 09 лютого 2026 року

СуддяО.О. Ємельянова