ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4074/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу Державного підприємства "Спеціальне конструкторське бюро "Молнія" (вул. Прохорівська,45,Одеса,Одеська область,65005)

до відповідача: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса (вул. Незалежності, 18,м. Одеса,Одеський р-н, Одеська обл.,65058)

про стягнення 1042216,23 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача: Чеповський О.В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Одеської області з позовом звернулося Державне підприємство «Спеціальне конструкторське бюро «МОЛНІЯ» (далі ДП СКБ Молнія) до Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса (далі КЕВ м. Одеса) про стягнення 1042216,23 грн.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором № 212/34м від 20.12.2022 щодо спільного безоплатного користування нерухомим майном-комплексом будівель у частині відшкодування витрат за комунальні послуги. Позивач вказує, що на виконання умов договору надав Військовій частині НОМЕР_1 у спільне безоплатне користування нерухоме майно площею 5815,1 мІ, у той час як відповідач згідно з умовами цього ж договору зобов`язався відшкодовувати позивачу вартість спожитих військовою частиною комунальних послуг. Зазначає, що на виконання положень договору надіслав відповідачу всі необхідні для відшкодування документи (рахунки та акти), проте останній відмовився сплатити заборгованість у розмірі 1 042 216 грн. 23 коп., посилаючись на відсутність законних підстав для компенсації коштів за минулі роки, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Літвінову С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 прийнято позовну заяву ДП СКБ Молнія до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

20.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого КЕВ м. Одеса заперечує проти задоволення позову.

Відповідач зазначає, що укладений між сторонами Договір №212/34м від 20.12.2022 не встановлює для КЕВ м. Одеса прямого обов`язку здійснювати відшкодування вартості спожитих в/ч комунальних послуг, оскільки для цього є необхідним укладення відповідного трьохстороннього договору між безпосереднім споживачем, власником майна та квартирно-експлуатаційним відділом, як це визначено Методичними рекомендаціями, затвердженими наказом начальника Одеської ОВА та Командувача ОСУВ "Одеса" від 14.03.2023 № 4. При цьому звертає увагу, що КЕВ м. Одеса не був фактичним споживачем послуг, а надіслані позивачем акти не містять підписів з боку в/ч НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність двостороннього узгодження обсягів споживання. Зауважує, що згідно з п. 3.3 Договору відшкодування здійснюється виключно за погодженням із КЕВ, проте такого погодження надано не було. Отже, на переконання відповідача, позивачем не надано належних і допустимих доказів існування у КЕВ м. Одеса обов`язку сплатити заборгованість у сумі 1 042 216,23 грн, оскільки між сторонами не було укладено окремого договору про відшкодування витрат, окрім Договору №212/34м відповідно до якого визначався обов`язок Відповідача відшкодувати вартість спожитих ВЧА1892 комунальних послуг та не підписано відповідного акту звірки взаємних розрахунків.

31.10.2025 року позивач надав відповідь на відзив, відповідно до якої з доводами відповідача не погоджується, вважаючи їх такими, що перекручують фактичні обставини справи та умови договору № 212/34м від 20.12.2022.

Позивач зазначає, що обов`язок КЕВ м. Одеса щодо відшкодування вартості спожитих військовою частиною комунальних послуг прямо передбачений пунктами 3.3 та 8.2 Договору, а отже, не потребує укладення додаткових тристоронніх угод. Наголошує, що надіслані на адресу відповідача рахунки та акти про відшкодування витрат (за електроенергію, водовідведення та водопостачання) є належними доказами, а відсутність підпису відповідача на цих актах не звільняє його від зобов`язання оплатити фактично отримані послуги. У зв`язку з цим, позивач вважає позовні вимоги про стягнення 1042216,23 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 13.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.12.2025.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

У судовому засіданні, призначеному на 11.12.2025, було оголошено перерву до 15.01.2026 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення. Про причину неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні, призначеному на 15.01.2026, було оголошено перерву до 29.01.2026 року.

28.01.2026 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі сторони по справі, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

29.01.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

20.12.2022 між Державним підприємством «Спеціальне конструкторське бюро «МОЛНІЯ» (сторона-1), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона-2) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеса (сторона-3) було укладено Договір №212/34м щодо спільного безоплатного користування нерухомим майном-комплексом будівель позивача.

На підставі Наказу №34 від 22.11.2022 «Про встановлення військово-квартирної повинності» та окремого доручення Командування Сил логістики ЗСУ №370/2/1685 від 30.03.2022, Сторона-1 надала Стороні-2 можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном-комплексом будівель Сторони-1, а саме: Літ. «А» загальною площею 5815,1 м2 за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Прохорівська 45 (п.1.1. Договору).

Спільне користування майном здійснюється на безоплатній основі (п. 3.1. Договору)

Згідно із п.3.2. Договору Сторона-2 зобов`язана відшкодувати Стороні-1 всі витрати за комунальні послуги, які були отримані Стороною-2 за час дії цього Договору.

При цьому, п. 3.3. Договору встановлено, що всі відшкодування за отримані комунальні послуги Сторони-2 за цим договором сплачуються Стороною-3, але виключно за погодженням із нею.

Відповідно до п. 4.6. Договору Сторона-2 зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з спільним використанням Майна, у тому числі фактичні комунальні платежі. Згідно із п. 8.2. Договору Сторона-3 зобов`язана відшкодувати Стороні-1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною-2 у процесі виконання цього договору.

16.11.2023 додатковою угодою №99/212/34м припинено дію Договору №212/34м від 20.12.2022 на спільне безоплатне користування нерухомим майном-комплексом будівель позивача.

23.06.2025 ДП СКБ «Молнія» листом за вих.№042 направлено вимогу до відповідача щодо необхідності здійснити відшкодування за надані комунальні послуги в межах виконання договору « 212/34м від 20.12.2022. Загальна сума витрат, понесених підприємством на оплату комунальних послуг, становить 1 042 216 грн. 23 коп.

У свою чергу, на виконання п. 3.4. Договору до вказаної вимоги, позивачем було надано квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси: копію договору №212/34м від 20.12.2022; копію листа в/ч НОМЕР_1 №171/3021 від 01.11.2023; рахунок №3 від 16.06.2025; рахунок №4 від 16.06.2025; рахунок №5 від 16.06.2025; рахунок №6 від 16.06.2025; копію листа ТОВ «ООЕК» №587/19-02-1474 ВІД 16.05.2025 з додатками до нього; копію заяви ДП «СКБ «МОЛНІЯ» до в/ч НОМЕР_1 від 23.06.2025.

Відповіддю відповідача на вищевказану вимогу повідомлено, що КЕВ м. Одеса не має законних підстав для компенсації коштів за спожиті комунальні послуги на загальну суму 1 042 216 грн. 23 коп., яка розміщувалась на фондах балансоутримувача ДП СКБ «МОЛНІЯ» за минулі роки у 2025. Крім того, відповідачем зазначено, що вирішення цього питання можливе лише у судовому порядку відповідно до умов чинного законодавства України.

26.08.2025 ДП СКБ «МОЛНІЯ» листом за вих.№053 повторно направлено вимогу до КЕВ м. Одеса, долучивши до неї усі необхідні для розгляду та відповідно до п. 3.4. Договору документи. Попри зазначене, з боку відповідача жодної відповіді на зазначену вимогу, зокрема щодо стану розгляду останньої не надходила.

Представником позивача супровідним листом за вих.№ 01-10/25-1 від 01.10.2025 до листа за вих.№053 від 26.08.2025 направлено КЕВ м. Одеса додаткові документи на розгляд вищезазначеної вимоги, а саме щодо обсягів розподіленої електричної енергії споживачу ДП СКБ «МОЛНІЯ» у розрізі за точками комерційного обліку у розрахунковому періоді грудень 2022 листопад 2023 року, а також, копії рахунків, виставлених ДП СКБ «МОЛНІЯ» відповідно до умов Договору №30 від 01.01.2019 в межах зазначеного періоду.

Станом на момент подання позову позивачу з боку КЕВ м. Одеси сума витрат, понесених підприємством на оплату комунальних послуг сплачена не була.

Розрахунок суми витрат ДП СКБ «МОЛНІЯ», що становить 1 042 216 грн. 23 коп. був викладений у відповідних Актах про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії та за водовідведення зливових стоків та за послуги водопостачання та водовідведенню, що були невід`ємною частиною надісланих на адресу відповідача рахунків.

Загальна вартість наданих послуг відповідно до Акту №1 від 23.06.2025 до Договору №212/34м від 22.12.2022 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії, який було складено про те, що Виконавцем були надані наступні послуги, а саме споживання електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії за лічильником №1 тип-СА4-198 № ОЗ8811, лічильником № 2 тип-НИК2301АПЗ № 12811054, лічильником № 3 тип-НИК2301АПЗ № 12810400 за адресою м.Одеса,вул. Прохоровська буд.45 з 20.08.2022 по 30.06.2023 склала 499538,04 грн. / без ПДВ.

Загальна вартість наданих послуг відповідно до Акту № 2 від 23.06.2025 до Договору №212/34м від 22.12.2022 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії, який було складено про те, що Виконавцем були надані наступні послуги , а саме споживання електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії за лічильником № 1 тип-СА4-198 № ОЗ8811, лічильником № 2 тип-НИК2301АПЗ № 12811054 , лічильником № 3 тип-НИК2301АПЗ № 12810400 за адресою м. Одеса, вул. Прохоровська буд.45 з 01.07.2023 по 15.11.2023 склала 503543,16 грн. / без ПДВ.

Загальна вартість наданих послуг відповідно до Акту № 3 від 23.06.2025 року до Договору № 212/34м від 22.12.2022 року про відшкодування витрат за водовідведення зливових стоків та за послуги водопостачання та водовідведенню, який було складено про те, що Виконавцем були надані наступні послуги, а саме водовідведення зливових стоків ,водопостачання та водовідведення за адресою м. Одеса, вул. Прохоровська буд.45 з 20.08.2022 р. по 31.12.2022 склала 12788,78 грн. / без ПДВ.

Загальна вартість наданих послуг відповідно до Акту № 4 від 23.06.2025 до Договору №212/34м від 22.12.2022 про відшкодування витрат за водовідведення зливових стоків та за послуги водопостачання та водовідведенню, який було складено про те, що Виконавцем були надані наступні послуги, а саме водовідведення зливових стоків ,водопостачання та водовідведення за адресою м.Одеса, вул. Прохоровська буд.45 з 01.01.2023 р. по 15.11.2023 склала 26346,25 грн. / без ПДВ.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 1 042 216 грн. 23 коп. заборгованості по відшкодуванню спожитих в/ч комунальних послуг за Договором №212/34м від 22.12.2022.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд виходить з наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №911/94/23 викладено, що Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним. Зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або Законом. Невиконання зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 626 Цивільного кодексу України до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частиною 5 ст. 626 Цивільного кодексу України також встановлено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Свобода договору, в розумінні ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, означає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд встановив, що на підставі тристороннього Договору №212/34 м від 20.12.2022, укладеного між позивачем, відповідачем та в/ч, остання отримала у безоплатне користування визначене договором та належне позивачу нерухоме майно, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався здійснювати відшкодування комунальних послуг, спожитих в/ч.

При цьому, за умовами п. 3.4. Договору підставою для відшкодування відповідачем комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги позивачу. Водночас, з метою відшкодування комунальних послуг позивач зобов`язався виставляти відповідачу рахунки та надавати копії рахунків, що виставлені позивачу постачальними організаціями, які надають комунальні послуги, про що також було зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, за умовами Договору на КЕВ м. Одеса дійсно покладено обов`язок з відшкодування позивачу вартості комунальних послуг, що спожиті в/ч у процесі виконання Договору.

У свою чергу, суд критично ставиться до доводів представника відповідача відносно того, що КЕВ м. Одеса, як бюджетна установа, не може відповідати за зобов`язаннями, що виникли внаслідок укладення Договору №212/34м від 20.12.2022, оскільки такі зобов`язання не були взяті відповідачем у встановленому порядку.

Крім того, Методичні рекомендації з питань розміщення військових формувань Одеської області на фондах усіх форм власності, затверджених наказом начальника Одеської обласної військової адміністрації та Командувача ОСУВ «Одеса» № 4 від 14.03.2023, на які посилається відповідач, мають рекомендаційний характер і не можуть змінювати умови вже чинного договору, який було укладено між позивачем та відповідачем 20.12.2022.

Посилання відповідача на те, що КЕВ м. Одеса не було фактичним споживачем комунальних послуг є безпідставними, адже за умовами Договору відповідач і не мав бути споживачем відповідних комунальних послуг, оскільки на останнього покладено обов`язок з відшкодування вартості комунальних послуг, спожитих в/ч.

В ході розгляду справи суд встановив, що на виконання п. 3.4. Договору позивач надсилав відповідачу документи, які у розумінні цього пункту є підставою для відшкодування відповідачем комунальних послуг, спожитих в/ч.

Отже, у даному випадку позивач виконав свої обов`язки щодо направлення на адресу відповідача актів наданих комунальних послуг та рахунків на оплату, в тому числі від постачальників послуг. У свою чергу, КЕВ м. Одеса не скористався правом, визначеним п. 8.1. Договору, а саме не надсилав ні ДП СКБ Молнія, ні в/ч вимог щодо надання необхідних документів чи інформації з метою виконання умов Договору.

Відтак, передбачені умовами п. 8.1. Договору підстави для звільнення КЕВ м. Одеса від виконання зобов`язань за цим Договором відсутні.

Водночас, відповідач жодним чином не спростував факт споживання в/ч комунальних послуг за спірний період.

Суд також відхиляє доводи представника відповідача в частині того, що акти фіксації наданих комунальних послуг не містять підписів з боку ВЧ НОМЕР_1 , таким чином, не підтверджують двостороннього узгодження між ДП СКБ «Молнія» та ВЧ НОМЕР_1 , що унеможливлює їх сприйняття як беззаперечного доказу надання послуг, оскільки матеріали справи містять: акт приймання-передачі від 20.12.2022 до Договору №212/34м від 20.12.2022, відповідно до якого ДП СКБ Молнія передала, а ВЧА1892 прийняла у спільне безоплатне користування будинку, що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Прохорівська 45 майно, яке згідно п.п. 2,3 даного акту передано для власних потреб використання в/ч за цільовим призначенням; акт №1 надання послуг від 31.01.2023 про спожиту за період з 20.08.2022 по 31.01.2023 15176 кВт*год електроенергії; лист ВЧА1892 за вих.№171/3021 до ДП СКБ Молнія про припинення дії тристороннього договору №212/34м від 20.12.2022 про спільне безоплатне користування нерухомим майном-комплексом, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 45, загальною площею 5815,1 м2; додаткова угода №09/212/34м від 16.11.2023 до Договору №212/34м від 20.12.2022, відповідно до п. 2 якої майно вважається звільненим в/ч з моменту підписання сторонами Акту приймання майна; акт приймання-передачі (додаток №1) до Додаткової угоди від 16.11.2023, згідно із п. 1 якого, ВЧА1892 передала, а ДП СКБ Молнія прийняла нерухоме майно, яке передавалось в/ч у безоплатне користування за договором №212/34м від 20.12.2022, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 45 загальною площею 5815,1м2.

Суду також надано позивачем відповідні докази, що були виставлені останньому постачальними організаціями у вигляді нарахувань за спожиті комунальні послуги в період дії договору №212/34м, які у свою чергу були долучені до матеріалів справи, а саме: рахунки за послуги з розподілу електричної енергії №9183 за листопад 2023 р. від 30.11.2023 р., №4925 за жовтень 2023 р. від 31.10.2023 р.; скріншот з особистого кабінету абонента філія «Інфоксводоканал» ДП СКБ «МОЛНІЯ»; рахунки філії «інфоксводоканалу» 102024/1937297 від 31.03.2023 р., 102024/1889196 від 31.01.2023 р., 102024/1912878 від 28.02.2023 р., 102024/1980252 від 31.05.2023 р., 102024/1889196 від 31.01.2023 р., 102024/1957869 від 30.04.2023 р., 102024/2003882 від 30.06.2023 р., 102024/2049592 від 31.08.2023 р., 102024/1784278 від 31.08.2022 р., 102024/2027178 від 31.07.2023 р., 102024/1807548 від 30.09.2022 р., 102024/2070336 від 30.09.2023 р., 102024/2091995 від 31.10.2023 р., 102024/1830686 від 31.10.2022 р., 102024/2118103 від 30.11.2023 р., 102024/1839971 від 30.11.2022 р., 102024/1867391 від 31.12.2022 р.; відомості щодо обсягів споживання електричної енергії (виписка з особового рахунку) ДП СКБ «МОЛНІЯ» за період грудень 2022 листопад 2023 роки; рахунки АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» №300000-2/1 від 02.01.2023 р., №300000-2/2 від 02.01.2023 р., №300000-2/1 від 01.02.2023 р., №300000-2/2 від 01.02.2023 р., №300000-2/1 від 01.03.2023 р., №300000-2/2 від 01.03.2023 р., №300000-2/1 від 03.04.2023 р., №300000-2/2 від 03.04.2023 р., №300000-2/1 від 01.05.2023 р., №300000-2/2 від 01.05.2023 р., №300000-2/1 від 01.06.2023 р., №300000-2/2 від 01.06.2023 р., №300000-2/1 від 03.07.2023 р., №300000-2/2 від 03.07.2023 р., №300000-2/1 від 10.07.2023 р., №300000-2/2 від 10.07.2023 р., №30-2/1 від 01.08.2023 р., №30-2/2 від 01.08.2023 р.; №30-2/1 від 01.09.2023 р., №30-2/2 від 01.09.2023 р., №30-2/1 від 02.10.2023 р., №30-2/2 від 02.10.2023 р.; рахунок за послуги з розподілу електричної енергії № 4925 за жовтень 2023 р. від 31.10.2023; рахунок за авансові платежі № 6366 від 31.10.2023; додатки до рахунку № 4925 від 31.10.2023 по К/р № 32 - акт 4925-1 надання послуги з розподілу електричної енергії за жовтень 2023 р.; акт 4925-3 надання послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за жовтень 2023 р.; розшифровка нарахувань по рахунку № 4925 від 31.10.2023 за жовтень 2023 р. та розшифровка нарахувань по рахунку № 4925 від 31.10.2023 за жовтень 2023 р. по контокорентному рахунку №32 за послуги з розподілу електричної (реактивної) енергії (електроенергії); -рахунок за послуги з розподілу електричної енергії № 9183 за листопад 2023 р. від 30.11.2023; рахунок за авансові платежі № 3532 від 30.11.2023; додатки до рахунку №9183 від 30.11.2023 по К/р № 32; акт 9183-1 надання послуги з розподілу електричної енергії за листопад 2023 р; акт 9183-3 надання послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за листопад 2023 р.; розшифровка нарахувань по рахунку № 9183 від 30.11.2023 за листопад 2023 р. та розшифровка нарахувань по рахунку № 9183 від 30.11.2023 за листопад 2023 р. по контокорентному рахунку №32 за послуги з розподілу електричної (реактивної) енергії (електроенергії);

Окрім того, передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату. Адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема не підписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.

Отже, суд дійшов висновку про отримання в/ч комунальних послуг та, відповідно, виникнення у КЕВ м. Одеса зобов`язання щодо оплати цих послуг згідно умов п. п. 3.3., 8.2. Договору.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами Договору не визначено строку (терміну), у який КЕВ м. Одеса має відшкодувати на користь ДП СКБ Молнія вартість спожитих в/ч комунальних послуг.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач надсилав відповідачу претензії від 23.06.2025 №042, від 26.08.2025 №053, від 01.10.2025 №01-10/25-1 в яких вимагав негайно, після отримання відповідних претензій, сплатити наявну заборгованість.

Факту отримання претензій відповідач в ході розгляду справи не заперечував.

Таким чином, станом на момент звернення з позовом у даній справі, строк виконання зобов`язання з відшкодування вартості спожитих в/ч комунальних послуг для відповідача наступив.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі N 915/646/18.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 042 216,23 грн. заборгованості підлягають задоволенню як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Надаючи оцінку доводам сторін, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (N 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене суд вважає, що при розгляді даної справи судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 633,24 грн. суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238. 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (вул. Незалежності, 18,м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65058, код 08038284) на користь Державного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро „Молнія (вул. Прохорівська, 45, Одеса, Одеська область, 65005) заборгованість за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу електричної енергії, перетікання реактивної енергії, водовідведення зливових стоків, послуги водопостачання та водовідведенню у розмірі 1 042 216 грн. 23 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 506 грн. 59 коп.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2026 р.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов