ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" лютого 2026 р.Справа № 924/776/24 (924/1170/25)
м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення (про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу) у справі

за позовом комунального підприємства "Тепловик" Теофіпольської селищної ради

до комунального підприємства "Теофіпольлісвод" Теофіпольської селищної ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 1600000,00 грн

(у межах справи № 924/776/24 про банкрутство комунального підприємства "Тепловик" Теофіпольської селищної ради)

встановив: ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.01.2026 позов комунального підприємства "Тепловик" Теофіпольської селищної ради до комунального підприємства "Теофіпольлісвод" Теофіпольської селищної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", про стягнення 1600000,00 грн залишено без розгляду.

04.02.2026 на адресу суду від комунального підприємства "Теофіпольлісвод" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу) (від 03.02.2026), в якій, посилаючись, зокрема, на положення ст. ст. 126, 129, 130 ГПК України, просить стягнути з комунального підприємства "Тепловик" Теофіпольської селищної ради на користь комунального підприємства "Теофіпольлісвод" Теофіпольської селищної ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн та додає відповідні докази на підтвердження понесених витрат: договір про надання правничої допомоги від 22.12.2025; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 27.01.2026; платіжну інструкцію № 36 від 30.01.2026. Також відповідно до ст. 119 ГПК України просить визнати поважними причини пропуску строку на подання цієї заяви, встановленого ч. 5 ст. 130 ГПК України. Зазначає, що строк пропущено з причин, які об`єктивно не залежали від його волі та пов`язані з технічними несправностями підсистеми "Електронний суд". Повідомляє, що 31.01.2026 (субота) в підсистемі "Електронний суд" проводилися технічні роботи, через що доступ до системи був обмежений, 01.02.2026 (неділя) було сформовано відповідну заяву в підсистемі "Електронний суд", підписано КЕП та натиснуто кнопку "Відправити", система відобразила повідомлення про успішне відправлення документа, проте 03.02.2026 під час моніторингу стану справи в Електронному кабінеті виявлено, що заява не була зареєстрована, а документ залишився у статусі "Чернетка" (або "Підписання"). Припускає, що 01.02.2026 система "Електронний суд" працювала зі збоями, що призвело до технічної помилки при обробці відправлення.

Із матеріалів справи слідує, що відповідач як передбачено положеннями ст. 124 ГПК України у відзиві на позов повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він планує понести у зв`язку із розглядом справи становить 50000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката. Також заявив, що докази на підтвердження витрат у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі №918/853/20 виснував, що у випадку відсутності проведення судових дебатів у справах загального провадження, що зумовлено залишенням позову без розгляду за відповідною заявою позивача, поданою до початку розгляду цієї справи по суті, або у випадку закриття провадження у справі на стадії підготовчого провадження, тобто до початку розгляду справи по суті, так і у випадку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, коли проведення судових дебатів процесуальним законом взагалі не передбачено, відповідач має дотримуватися встановленого п. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України 5-денного строку для здійснення заяви про розподіл судових витрат та доказів здійснення таких витрат, а в разі його порушення належним чином обґрунтувати поважність причин його пропуску.

Водночас ч. ч. 1, 3, 4 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Верховний Суд в ухвалі від 04.12.2025 у справі № 910/12373/24 зазначив, що підстави пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк подання заяви. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала суду від 27.01.2026 про залишення позову без розгляду, яка була прийнята за відсутності учасників процесу, доставлена відповідачу та його представнику адвокату Багінському А. О. згідно з довідками про доставку електронного листа 27.01.2026, відповідно о 19:11 год та 19:14 год та вважається врученою, як передбачено ч. 6 ст. 242 ГПК України, 28.01.2026.

Водночас заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу з додатками (документами в підтвердження понесених витрат) сформована представником відповідача в системі "Електронний суд" 03.02.2026, що свідчить про незначний пропуск строку, визначеного ч. 8 ст.129 ГПК України.

Як слідує із змісту заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, причинами пропуску строку для її подання стали технічні несправності та некоректна робота підсистеми "Електронний суд". Оскільки наведені обставини не залежать від волі особи, яка подає заяву, та унеможливлюють її своєчасне подання, такі визнаються судом поважними.

З огляду на наведене, враховуючи наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації відповідачем права щодо подання до суду відповідної заяви та незначний пропуск строку (1 день), суд доходить висновку про поновлення строку на подання заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (подання доказів на підтвердження витрат на професійну правову допомогу).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року у справі №П/9901/736/18, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Натомість надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання судочинства, спричинивши прийняття очевидно несправедливого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", від 08 березня 2017 року у справі "ТОВ "Фріда" проти України").

Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне заяву комунального підприємства "Теофіпольлісвод" про ухвалення додаткового рішення (про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу) (від 03.02.2026) прийняти до розгляду.

Керуючись ст. ст. 42, 119, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити комунальному підприємству "Теофіпольлісвод" Теофіпольської селищної ради строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення (про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (подання доказів на підтвердження витрат на професійну правову допомогу)).

Заяву комунального підприємства "Теофіпольлісвод" Теофіпольської селищної ради про ухвалення додаткового рішення (про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу) (від 03.02.2026) прийняти до розгляду.

Встановити позивачу строк для подання до суду письмових пояснень з викладенням правової позиції щодо поданої заяви до 09.02.2026.

Ухвала набирає законної сили 05.02.2026, оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Виноградова