ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4220/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р. В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,

розглянувши справу

за позовом керівника Біляївської окружної прокуратури (67600, Одеська обл., м. Біляївка, вул. Костіна, буд. 17)

в інтересах держави в особі Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області (67661, Одеська обл., Одеський район, с. Нерубайське, площа Партизан, буд. 4; )

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗУМРУД-7» (67661, Одеська обл., Одеський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, буд. 29-Б; )

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії;

представники учасників справи:

від прокуратури - Капустін М. В.,

від позивача - не з`явився,

від відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Біляївської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області (далі - Позивач, Сільська рада) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗУМРУД-7» (далі - Відповідач, Товариство), в якому просить:

- усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом скасування реєстрації змін розділу про державну реєстрацію права приватної власності Товариства на об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10), чим було збільшено площу об`єкта нерухомості з 1492,5 кв.м на 1699,1 кв.м, а також об`єкт нерухомого майна змінено з «нежитлова будівля» на «нежитлові будівлі» (реєстрація змін розділу на підставі рішення державного реєстратора № 53927979 від 07.09.2020);

- усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом зобов`язання Товариства звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 206,6 кв.м, та привести її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованих на вказаній земельній ділянці капітальних споруд: вбиральні літ. «В» загальною площею 10,8 кв.м, вбиральні літ. «Е» загальною площею 11,7 кв.м, а також привести до попереднього стану самочинно реконструйовану нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 17.12.2010;

- звільнити частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1105, площею 206,6 кв.м, та привести її у попередній стан шляхом демонтажу самочинно розміщених на вказаній земельній ділянці тимчасових споруд: навісу літ. «Б», навісу літ. «Г», навісу літ. «Д».

В обґрунтування позову Прокурор посилається на те, що Відповідач шляхом самочинної реконструкції нежитлової будівлі, з розширенням її площі, а також шляхом самочинного будівництва інших капітальних будівель та тимчасових споруд, без відповідних дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт, без необхідного на це дозволу зайняв частину земельної ділянки комунальної власності площею 206,6 кв.м, що є порушенням права власності Нерубайської територіальної громади, яке не пов`язане з позбавленням володіння, та умов укладеного між Сільською радою та Товариством Договору оренди землі від 25.03.2015.

Ухвалою від 22.10.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено Прокурору строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду: доказів наявності повноважень на підписання позовної заяви; доказів доплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн.

27.10.2025 до суду надійшла заява Прокурора про залучення до матеріалів справи копії наказу про призначення керівника Біляївської окружної прокуратури. У цій заяві Прокурор також просив продовжити строк на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині доплати судового збору.

28.10.2025, із додержанням встановленого судом строку для усунення недоліків позовної заяви, Прокурор подав до суду докази доплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн.

Ухвалою від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4220/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.12.2025, запропоновано Відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, а також повідомлено Відповідача про передбачений частиною шостою статті 6 Господарського процесуального кодексу України обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через вказану систему або її окрему підсистему (модуль).

Протокольною ухвалою від 03.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.12.2025.

В подальшому, у судовому засіданні було оголошено перерву до 14.01.2026.

У судовому засіданні 14.01.2026 Прокурор підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте явку представника у судове засідання не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки явка представника Позивача у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, явку представника у судове засідання не забезпечив, в той час як про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі від 03.11.2025 та ухвал від 05.12.2025, від 25.12.2025 та від 15.01.2026, постановлених в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, на адресу місцезнаходження Товариства, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 67661, Одеська обл., Одеський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, буд. 29-Б.

Втім, судова кореспонденція поверталася до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1-5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).

За таких обставин, Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

Частиною 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, враховуючи те, що Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву та водночас був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, суд виснував про можливість її розгляду за наявними доказами.

14.01.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та в порядку ст. 219 Господарського процесуального кодексу України відклав його проголошення на 26.01.2026.

26.01.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Прокурора, суд встановив наступне.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 18.02.2011 ОСОБА_1 на праві приватної власності належала нежитлова будівля загальною площею 1492,50 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 100, 123).

Як вбачається з Технічного паспорта від 17.12.2010, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», вказана нежитлова будівля складається з основного приміщення під літ. «А», загальною площею 1492,50 кв.м (а.с. 95-99).

Територіальній громаді села Нерубайське Біляївського району Одеської області в особі Сільської ради на праві комунальної власності належить земельна ділянка площею 0,8819 га, кадастровий номер :02:003:1105, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22611162 від 05.06.2014 (а.с. 77-78).

03.07.2014 між Сільською радою та СПД Вєдєнніковим Сергієм Володимировичем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,8819 га, кадастровий номер :02:003:1105, на якій знаходиться нежитлова будівля, що є власністю ФОП Вєдєннікова Сергія Володимировича (а.с. 66-69).

Відповідно до Протоколу загальних зборів Товариства № 15/10/14 від 15.10.2014 до складу учасників Товариства включено ОСОБА_1 , який в якості вкладу до статутного капіталу передав належну йому нежитлову будівлю загальною площею 1492,50 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,8819 га, кадастровий номер :02:003:1105, котра була передана ОСОБА_1 в оренду (а.с. 51-52).

Додатком № 1 до Протоколу загальних зборів Товариства № 15/10/14 від 15.10.2014 є Акт прийому-передачі внеску до Статутного капіталу Товариства та його грошової оцінки (а.с. 53).

Згідно зі Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 індексний номер 34852029 від 13.03.2015 власником нежитлової будівлі площею 1492,5 кв.м, розташованої по вул. Пастера, 38 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, стало Товариство (а.с. 56).

23.02.2015 державний реєстратор Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Іскров О. В. зареєстрував право приватної власності Товариства на нежитлову будівлю літ. «А», площею 1492,5 кв.м, розташовану за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34852904 від 13.03.2015 (а.с. 101) та інформаційною довідкою з реєстру № 446777843 від 08.10.2025 (а.с. 45-50).

20.02.2015, у зв`язку з переходом до Товариства права власності на нежитлову будівлю, Сільська рада прийняла рішення № 885-VI про укладення з Товариством договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1105 загальною площею 0,8819 га (а.с. 55).

25.03.2015 між Сільською радою та Товариством було укладено договір оренди землі, згідно якого Сільська рада передала, а Товариство прийняло в строкове платне користування земельну ділянку не сільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови для експлуатації виробничо-складських приміщень за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (а.с. 59-62).

Згідно вказаного договору Сільська рада передала Товариству за Актом приймання-передачі від 25.03.2015 (а.с. 65) в оренду на 25 років земельну ділянку площею 0,8819 га, кадастровий номер :02:003:1105, на якій знаходиться нежитлова будівля, що є власністю Товариства.

Відповідно до п. 28 вказаного договору орендар має право зводити в установленому порядку будівлі та споруди, проте лише за письмовою згодою орендодавця.

26.03.2015 державний реєстратор Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Іскров О. В. зареєстрував право оренди Товариства на земельну ділянку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 35785268 від 01.04.2015 (а.с. 57).

Згідно Довідки ПП «Одеське БТІ» від 18.12.2018 № 40/4/2018, виданої Товариству, при проведенні інвентаризації від 18.12.2018 встановлено: проведено переобладнання літ. «А» зі збільшенням загальної площі на 184,1 кв.м, за рахунок засклення навісу, побудовані літ. «Б» навіс, літ. «В» вбиральня, загальною площею 10,8 кв.м, літ. «Г» навіс, літ. «Д» навіс, літ. «Е» вбиральня, загальною площею 11,7 кв.м, що відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 2 від 08.01.2013, не являється самочинним будівництвом (а.с. 112).

18.12.2018 ПП «Одеське БТІ» на замовлення Товариства виготовило Технічний паспорт на нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (а.с. 103-111).

Відповідно до вказаного технічного паспорта об`єкт складається з наступних будівель та споруд:

- нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 1676,6 кв.м;

- навіс літ. «Б»;

- вбиральня літ. «В» площею 10,8 кв.м;

- навіс літ. «Г»;

- навіс літ. «Д»;

- вбиральня літ. «Е» площею 11,7 кв.м.

Загальна площа нежитлових будівель становить 1699,1 кв.м.

Переобладнана нежитлова будівля літ. «А», вбиральня літ. «В» та «Е», як вбачається з технічного паспорта, є капітальними спорудами.

При цьому навіси літ. «Б», «Г» та «Д» не є капітальними спорудами.

Як свідчить інформаційна довідка з реєстру № 446777843 від 08.10.2025 (а.с. 45-50), 07.09.2020 державний реєстратор Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Шалар В. О. здійснив державну реєстрацію змін розділу Державного реєстру речових прав щодо належного Товариству об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 10, а саме: загальну площу об`єкта 1492,5 кв.м змінено на 1699,1 кв.м; «нежитлова будівля» змінено на «нежитлові будівлі», до складу яких увійшли: літ. «А» - нежитлова будівля загальною площею 1676,6 кв.м, літ. «Б» - навіс, літ. «В» - вбиральня загальною площею 10,8 кв.м, літ. «Г» - навіс, літ. «Д» - навіс, літ. «Е» - вбиральня загальною площею 11,7 кв.м.

Для державної реєстрації вказаних змін державному реєстратору було подано такі документи: довідка, серія та номер: 40/4/2018р., видана 18.12.2018, видавник: ПП «Одеське БТІ»; свідоцтво про право власності, серія та номер: 34852029, видане 13.03.2015, видавник: Реєстраційна служба Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Листом від 07.03.2025 № 02-17-179 Сільська рада на прокурорський запит повідомила про відсутність документів, які стали підставою для збільшення площі нежитлових будівель, розташованих по вул. Пастера, 38 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, з 1492,5 кв.м до 1699,1 кв.м. Також Сільська рада повідомила про те, що не видавала та не погоджувала містобудівні умови та обмеження, інші дозволи для початку будівництва будівель та споруд на земельній ділянці (а.с. 79).

24.03.2025 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі того, що 24.03.2025 до ЧЧ ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт про те, що проведення державної реєстрації права власності за Товариством на нежитлові будівлі, загальною площею 1699,1 кв.м, розташовані за адресою: Одеська обл., Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38, відбулось з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також з можливими порушеннями містобудівного законодавства України (витяг з ЄРДР - а.с. 80).

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.04.2025 у справі № 496/2187/25 було задоволено клопотання слідчого, погодженого прокурором, про надання дозволу на проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1105 та розташованих на ній нежитлових споруд (а.с. 82).

06.05.2025 слідчим СВ ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Крівегою Д. В., в присутності прокурора, двох понятих та керівника Товариства було проведено огляд за адресою: Одеська обл., Одеський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38, за місцем розташування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1105. Оглядом встановлено наявність на земельній ділянці капітальних (літ. «А», «В», «Е») та некапітальних (літ. «Б», «Г», «Д») споруд, загальна площа яких становить 1699,1 кв.м. (протокол огляду - а.с. 83-93).

12.05.2025 Прокурор звернувся до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) в Одеській області із запитом, яким просив повідомити про те, чи видавалися Товариству дозвільні документи на збільшення площі нежитлових будівель, розташованих по вул. Пастера, 38 у с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, з 1492,5 кв.м на 1699,1 кв.м (а.с. 113-115).

У відповідь на вказаний запит Департамент сервісних послуг ДІАМ листом від 28.05.2025 № 3071/03/18-25 повідомив про відсутність інформації та документів, що дають право на виконання за вказаною адресою підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання (а.с. 116-117).

Так, Прокурор звертає увагу на встановлення факту самочинного зведення Товариством на орендованій ділянці капітальних та тимчасових споруд, які не були передбачені технічним паспортом від 17.12.2010, та не входили до складу нежитлової будівлі під літ. «А» за адресою: с. Нерубайське, вул. Пастера, 38, в результаті чого загальна площа будівель збільшилась на 206,6 кв.м (1699,1 - 1492,5). Прокурор стверджує, що в результаті неправомірного збільшення площі будівель Відповідач безпідставно зайняв частину земельної ділянки комунальної власності, яка надавалась йому в оренду для інших цілей - для експлуатації виробничо-складських приміщень, а саме нежитлової будівлі літ. «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38.

Таким чином, як наголошує Прокурор, шляхом самочинної реконструкції нежитлової будівлі, з розширенням її площі, а також шляхом самочинного будівництва інших капітальних будівель та тимчасових споруд без відповідних дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт, Відповідач зайняв частину земельної ділянки комунальної власності площею 206,6 кв.м, що є порушенням права власності Нерубайської територіальної громади та умов договору оренди землі, яке не пов`язане з позбавленням володіння.

Предметом позову є вимоги про:

1) усунення перешкод у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом скасування реєстрації змін розділу про державну реєстрацію права приватної власності Товариства на об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10), на підставі яких було збільшено площу об`єкта нерухомості з 1492,5 кв.м на 1699,1 кв.м, а також об`єкт нерухомого майна змінено з «нежитлова будівля» на «нежитлові будівлі» (реєстрація змін розділу на підставі рішення державного реєстратора № 53927979 від 07.09.2020);

2) усунення перешкод у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом зобов`язання Товариства звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 206,6 кв.м, та привести її у попередній стан, а саме шляхом:

- знесення самочинно побудованих на вказаній земельній ділянці капітальних споруд: вбиральні літ. «В» загальною площею 10,8 кв.м, вбиральні літ. «Е» загальною площею 11,7 кв.м;

- приведення до попереднього стану самочинно реконструйованої нежитлової будівлі літ «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 - у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 17.12.2010;

- демонтажу самочинно розміщених на вказаній земельній ділянці тимчасових споруд: навісу літ. «Б», навісу літ. «Г», навісу літ. «Д».

Щодо підстав для представництва Прокурором у даній справі інтересів держави в особі Сільської ради.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 даної статті встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Із наведених положень чинного законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів (постанова Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18).

Прокурор, вважаючи, що діями (бездіяльністю) відповідача порушуються державні інтереси, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту, передбачених процесуальним Законом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15).

Позиція щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку бездіяльності уповноважених на здійснення функцій держави органів закріплена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Прокурор зауважує, що у спірних правовідносинах порушено інтереси Нерубайської територіальної громади Одеського району Одеської області, оскільки самочинно реконструйований об`єкт нерухомості, а також самовільно встановлені капітальні та тимчасові споруди, знаходяться на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, внаслідок чого територіальній громаді чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки, на якій неправомірно зведено будівлі та споруди.

Так, земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:1105 була надана в оренду Відповідачу саме з метою експлуатації виробничо-складських приміщень - нежитлової будівлі літ. «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38, яка на момент укладення договору оренди належала Товариству на праві приватної власності.

Попри це, як наголошує Прокурор, Сільська рада не надавала згоду Відповідачу на створення нових об`єктів нерухомості, а також на зведення тимчасових будівель та споруд на вказаній земельній ділянці.

Таким чином, викладені Прокурором обставини свідчать про порушення інтересів Нерубайської територіальної громади, як законного власника земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:1105.

Верховний Суд в своїй постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 роз`яснив, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.

Листом від 16.05.2025 № 56-1515ВИХ-25 Прокурор повідомив Сільську раду про існування перешкод у користуванні територіальною громадою земельною ділянкою площею 0,8819 га, з кадастровим номером :02:003:1105, в результаті незаконного розміщення на ній об`єктів нерухомого майна, зведених Товариством без дотримання встановленого законом порядку, та запропонував Сільській раді самостійно вжити заходів, направлених на реальний захист та поновлення інтересів держави (а.с. 128-133).

Відповідь Сільської ради на вказаний лист Прокурора у матеріалах справи відсутня.

Листом від 13.08.2025 № 56-2479ВИХ-25 Прокурор, повторно повідомивши Сільську раду про здійснення Товариством самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності, просив надати інформацію про те, чи вживались Сільською радою заходи щодо ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах (а.с. 134-141).

У відповідь на вказаний лист Сільська рада листом від 18.09.2025 № 02-17-727 повідомила Прокурора про відсутність наміру визнавати за собою право власності на капітальні та тимчасові будівлі, які стали результатом збільшення загальної площі нежитлових будівель, належних на праві власності Товариству (а.с. 142).

07.10.2025 Прокурор в поряду ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив Сільську раду про підготовку для подачі до Господарського суду Одеської області позовної заяви (а.с. 143).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Прокурор довів наявність підстав для захисту інтересів держави в особі Сільської ради.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 звернула увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

Заявлені Прокурором позовні вимоги фактично спрямовані на захист права комунальної власності Сільської ради на частину орендованої Відповідачем земельної ділянки, а саме на ту її частину, на якій Відповідач, без дотримання встановленого законом порядку, звів капітальні та некапітальні споруди, а також здійснив реконструкцію вже існуючої капітальної споруди.

Матеріали справи свідчать, що належний Відповідачу спірний об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по вул. Пастера, 38 у с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, розташований на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,8819 га, кадастровий номер :02:003:1105.

25.03.2015 між Сільською радою та Товариством було укладено договір оренди землі, згідно якого Сільська рада передала, а Товариство прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,8819 га, кадастровий номер :02:003:1105, для експлуатації нежитлової будівлі за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38.

На час виникнення орендних правовідносин належна Товариству нежитлова будівля складалася з основного приміщення під літ. «А», загальною площею 1492,50 кв.м.

Варто звернути увагу на п. 28 договору оренди землі від 25.03.2015, згідно якого сторони узгодили право орендаря зводити в установленому порядку будівлі та споруди, проте лише за письмовою згодою орендодавця.

За приписами статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Таким чином, сторони договору узгодили, що вищевказана земельна ділянка надається Відповідачу саме для експлуатації об`єкта нерухомості - нежитлової будівлі під літ. «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38, що належить Товариству.

Втім у подальшому, ПП «Одеське БТІ», провівши інвентаризацію належного Товариству нерухомого майна, видало останньому довідку від 18.12.2018 № 40/4/2018, відповідно до якої встановлено наступне: проведено переобладнання літ. «А» зі збільшенням загальної площі на 184,1 кв.м, за рахунок засклення навісу, побудовані літ. «Б» навіс, літ. «В» вбиральня, загальною площею 10,8 кв.м, літ. «Г» навіс, літ. «Д» навіс, літ. «Е» вбиральня, загальною площею 11,7 кв.м, що згідно з п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 2 від 08.01.2013, не являється самочинним будівництвом.

Відповідно до технічного паспорта від 18.12.2018, виготовленого ПП «Одеське БТІ» на замовлення Товариства, об`єкт складається з наступних будівель та споруд:

- нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 1676,6 кв.м;

- навіс літ. «Б»;

- вбиральня літ. «В» площею 10,8 кв.м;

- навіс літ. «Г»;

- навіс літ. «Д»;

- вбиральня літ. «Е» площею 11,7 кв.м.

Загальна площа нежитлових будівель становить 1699,1 кв.м.

Переобладнана нежитлова будівля літ. «А», вбиральня літ. «В» та «Е», як вбачається з технічного паспорта, є капітальними спорудами.

Навіси літ. «Б», «Г» та «Д», у свою чергу, не є капітальними спорудами.

Як свідчить інформаційна довідка з реєстру № 446777843 від 08.10.2025, державний реєстратор Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Шалар В. О. 07.09.2020 здійснив державну реєстрацію змін розділу Державного реєстру речових прав щодо належного Товариству об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 10, а саме: загальну площу об`єкта 1492,5 кв.м змінено на 1699,1 кв.м.; «нежитлова будівля» змінено на «нежитлові будівлі», до складу яких увійшли: літ. «А» - нежитлова будівля загальною площею 1676,6 кв.м, літ. «Б» - навіс, літ. «В» - вбиральня загальною площею 10,8 кв.м, літ. «Г» - навіс, літ. «Д» - навіс, літ. «Е» - вбиральня загальною площею 11,7 кв.м.

Для державної реєстрації вказаних змін державному реєстратору було подано такі документи: довідка, серія та номер: 40/4/2018р., видана 18.12.2018, видавник: ПП «Одеське БТІ»; свідоцтво про право власності, серія та номер: 34852029, видане 13.03.2015, видавник: Реєстраційна служба Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Інші документи, окрім зазначених, для проведення державної реєстрації змін розділу про право власності Товариства, в реєстрі відсутні.

Сільська рада листом від 07.03.2025 № 02-17-179 повідомила Прокурора про відсутність документів, які стали підставою для збільшення площі нежитлових будівель, розташованих по вул. Пастера, 38 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, з 1492,5 кв.м до 1699,1 кв.м. Також повідомила про те, що не видавала та не погоджувала містобудівні умови та обмеження, інші дозволи для початку будівництва будівель та споруд на земельній ділянці.

12.05.2025 Прокурор звернувся до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) в Одеській області із запитом, яким просив повідомити про те, чи видавалися Товариству дозвільні документи на збільшення площі нежитлових будівель, розташованих по вул. Пастера, 38 у с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, з 1492,5 кв.м на 1699,1 кв.м.

У відповідь на вказаний запит Департамент сервісних послуг ДІАМ листом від 28.05.2025 № 3071/03/18-25 повідомив про відсутність інформації та документів, що дають право на виконання за вказаною адресою підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання (а.с. 116-117).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що після здійснення переобладнання існуючого об`єкта, а також будівництва нових капітальних та встановлення тимчасових споруд на земельній ділянці комунальної власності, без наявності необхідних на те дозволів, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни про належний Відповідачу об`єкт нерухомого майна, а саме: загальну площу об`єкта 1492,5 кв.м змінено на 1699,1 кв.м.; «нежитлова будівля» змінено на «нежитлові будівлі», до складу яких увійшли: літ. «А» - нежитлова будівля загальною площею 1676,6 кв.м, літ. «Б» - навіс, літ. «В» - вбиральня загальною площею 10,8 кв.м, літ. «Г» - навіс, літ. «Д» - навіс, літ. «Е» - вбиральня загальною площею 11,7 кв.м.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:

- право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно;

- якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок;

- на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Тобто відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (див., зокрема, пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Як вже було зазначено, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва.

Існування між Сільською радою та Товариством орендних правовідносин щодо земельної ділянки жодним чином не впливає на висновки суду щодо встановлення факту здійснення Відповідачем самочинного будівництва, адже земельна ділянка була надана для інших цілей - для експлуатації виробничо-складських приміщень, які існували на момент укладення договору оренди. Водночас, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність у Відповідача будь-яких дозволів на виконання будівельних робіт та/або реконструкції. Поряд із цим, у матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання права власності Відповідача на об`єкти самочинного будівництва.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом зобов`язання Товариства звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 206,6 кв.м, та привести її у попередній стан, а саме шляхом:

- знесення самочинно побудованих на вказаній земельній ділянці капітальних споруд: вбиральні літ. «В» загальною площею 10,8 кв.м, вбиральні літ. «Е» загальною площею 11,7 кв.м;

- приведення до попереднього стану самочинно реконструйованої нежитлової будівлі літ «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 - у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 17.12.2010;

- демонтажу самочинно розміщених на вказаній земельній ділянці тимчасових споруд: навісу літ. «Б», навісу літ. «Г», навісу літ. «Д».

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав передбачений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015.

Так, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Відповідно до п. 41. Порядку (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Згідно з п. 43 Порядку (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій) для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у результаті реконструкції такого об`єкта подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалася в результаті спільної діяльності).

Разом з тим, рішення державного реєстратора Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Шалар В. О. від 07.09.2020 про внесення змін загальної площі об`єкта нерухомого майна № 10 прийнято за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 910/1671/20 зазначив, що сама лише наявність у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про право особи на майно не презюмує правомірність набуття такого права, а тому пункт 1 частини першої статті 2 та частина п`ята статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в контексті того, що відомості Державного реєстру прав на нерухоме майно вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом) не свідчать про необхідність ігнорування судом дослідження обставин правомірності набуття відповідного речового права особи на майно у спорі, який спрямований на захист такого права.

У свою чергу власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно.

Фізичне зайняття особою, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном, наслідком чого вірними способом захисту права є право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні, шляхом звернення з негаторним позовом про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна.

Як зазначено вище, державна реєстрація змін до розділу про право приватної власності Відповідача на нежитлові будівлі, загальною площею 1699,1 кв.м, розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10), проведена з порушенням вимог чинного законодавства, за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

До того ж, самовільне будівництво нових капітальних споруд, самовільне встановлення тимчасових споруд та реконструкція шляхом збільшення площі вже існуючого об`єкта нерухомості (нежитлової споруди літ. «А») проведено без належного узгодження з Сільською радою, котра є орендодавцем земельної ділянки, на якій розміщується спірний об`єкт, що також є порушенням умов договору оренди землі від 25.03.2015, оскільки спірна земельна ділянка передавалась в оренду для експлуатації виробничо-складських приміщень площею 1492,50 кв.м, які належали Відповідачу на праві приватної власності на момент укладення договору.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.3 0), від 12.03.2019 у справі № 911/3 594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13) та інші).

Так, задоволення позову прокурора лише про знесення (демонтаж) споруджених на земельній ділянці об`єктів нерухомості не призведе до поновлення прав держави у повному обсязі, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишається відповідний запис про зміни до розділу про право відповідача на об`єкт нерухомості, площу якого без установлених законом підстав було збільшено до 1699,1 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, підлягають задоволенню позовні вимоги Прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою, шляхом скасування реєстрації змін розділу про державну реєстрацію права приватної власності Товариства на об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10), на підставі яких було збільшено площу об`єкта нерухомості з 1492,5 кв.м на 1699,1 кв.м, а також об`єкт нерухомого майна змінено з «нежитлова будівля» на «нежитлові будівлі» (реєстрація змін розділу на підставі рішення державного реєстратора № 53927979 від 07.09.2020).

При дослідженні питання щодо належності обраного Прокурором способу захисту суд враховує, що заявлений позов є негаторним та може пред`являтися за умови, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності чи іншого речового права (див. п. 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Враховуючи те, що порушення Відповідачем права комунальної власності Сільської ради на частину спірної земельної ділянки не пов`язано із правовідносинами, які виникли між Сільською радою та Товариством на підставі договору оренди землі від 25.03.2015, суд приходить до висновку про належність визначеного Прокурором способу захисту шляхом пред`явлення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на підставі ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 140,00 грн підлягають покладенню на Відповідача.

Керуючись ст. 53, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом скасування реєстрації змін розділу про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗУМРУД-7» () на об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10), на підставі яких було збільшено площу об`єкта нерухомості з 1492,5 кв.м на 1699,1 кв.м, а також об`єкт нерухомого майна змінено з «нежитлова будівля» на «нежитлові будівлі» (реєстрація змін розділу на підставі рішення державного реєстратора № 53927979 від 07.09.2020).

3. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Нерубайською територіальною громадою Одеського району Одеської області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:1105, загальною площею 0,8819 га, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗУМРУД-7» () звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 206,6 кв.м, та привести її у попередній стан, а саме шляхом:

- знесення самочинно побудованих на вказаній земельній ділянці капітальних споруд: вбиральні літ. «В» загальною площею 10,8 кв.м, вбиральні літ. «Е» загальною площею 11,7 кв.м;

- приведення до попереднього стану самочинно реконструйованої нежитлової будівлі літ «А» загальною площею 1492,5 кв.м за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, 38 - у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 17.12.2010;

- демонтажу самочинно розміщених на вказаній земельній ділянці тимчасових споруд: навісу літ. «Б», навісу літ. «Г», навісу літ. «Д».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗУМРУД-7» (67661, Одеська обл., Одеський район, с. Нерубайське, вул. Пастера, буд. 29-Б; ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3; ) 15 140,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 26 січня 2026 р. Повне рішення складено та підписано 05 лютого 2026 р.

Суддя Р.В. Волков