ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. м. Київ Справа № 911/1895/25

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Д.Г.Зайця за участі секретаря судового засідання А.В.Юлдашевої, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Українські енергетичні ресурси», Україна, м. Київ

до Image Trade Gmbh, Австрія, м. Відень

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача Спасібухов Н.І.

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області (далі - суд) через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Українські енергетичні ресурси» №01/07.06-25 від 07.06.2025 року (вх. №6128 від 09.06.2025) до Image Trade Gmbh про стягнення заборгованості за контрактом №C041224 від 04.12.2024 року у сумі 30299,49 Євро, з яких 30028,00 Євро основного боргу та 271,49 Євро 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом №C041224 від 04.12.2024 року.

Ухвалою суду від 13.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1895/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.12.2025 року; враховуючи необхідність повідомлення Image Trade Gmbh, місцезнаходженням якого є: Австрія, м. Відень, Ліліенбрунгасе 11/4 про розгляд справи та з метою забезпечення реалізації принципів змагальності та рівності перед законом і судом, суд, керуючись вимогами статті 367 Господарського процесуального кодексу України, вирішив надіслати судове доручення про надання правової допомоги з підтвердженням про вручення цієї ухвали в нотаріально засвідченому перекладі до Міністерства юстиції Угорщини з метою їх вручення відповідачу. Обов`язок з перекладу цієї ухвали, судового доручення, підтвердження про вручення документа, виклику (повідомлення) про день судового розгляду, позовної заяви німецькою мовою покладається на позивача; зупинено провадження у справі №911/1895/25 до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Ухвалою суду від 08.09.2025 поновлено провадження у справі №911/1895/25.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 02.12.2025 не з`явилися.

Ухвалою від 02.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі №911/1895/25 та призначено розгляд справи по суті на 20.01.2026 року.

До суду від компетентного органу Республіки Австрії 08.09.2025 року надійшло підтвердження на виконання судового доручення Господарського суду Київської області від 13.06.2025 року про вручення судових документів.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 20.01.2026 не з`явився.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2026 року позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Згідно ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.18 року у справі № 921/6/18.).

Так, відповідачу надіслано ухвалу Господарського суду Київської області від 13.06.2025 року разом із нотаріально засвідченим перекладом на мову Республіки Австрія в порядку, передбаченому ст. 367 ГПК України через Федеральне міністерство юстиції, що підтверджується судовим дорученням від 13.06.2025, а також, ухвали суду у справі №911/1895/25 оприлюднено в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на веб-порталі «Судова влада України».

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що судом вжиті всі можливі і достатні заходи, передбачені як Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах так і Господарським процесуальним кодексом України, для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи №911/1895/25, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для ухвалення рішення у даній справі.

Крім того, судом враховано, що у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №904/6151/16, від 09.06.2020 у справі №910/3980/16 вказано, що у ст.125 ГПК встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатися до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №910/570/16 зазначено, що жодні норми процесуального законодавства та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання зі справи шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення йому документів та у зв`язку з цим зупинення щоразу провадження у справі, оскільки це б приводило до порушення розумного строку розгляду справи (така ж позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17, від 09.06.2020 у справі 910/3980/16).

Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 20.01.2026 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «УКРАЇНСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ» (за договором - постачальник) та компанією «Image Trade Gmbh» (за договором - покупець) 04.12.2024 року укладено Контракт № С041224 на поставку продукції (далі - Контракт) згідно умов п. 1 якого, Постачальник зобов`язався відвантажити, а Покупець придбати на умовах CPT (Інкотермс-2020) продукцію, номенклатура якої наведена в специфікації, що додається до цього Контракту, і являється невід`ємною частиною Контракту.

Згідно 2.1 Контракту, загальна вартість цього Контракту 30028 Євро.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5, 3.6 Контракту, найменування продукції, асортимент, ціна за одиницю та загальна вартість продукції, строки поставки зазначені у специфікації. Право власності на продукцію переходить до Покупця у момент доставки Продукції до пункту призначення. Протягом двох днів з моменту доставки продукції сторони підписують акт приймання передачі продукції.

Згідно п. 4.1 Контракту, покупець оплачує 100% вартості продукції, вказаної в інвойсах протягом 60 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі товару.

Продукція вважається доставленою Постачальником та прийною Покупцем - за кількістю відповідно до супровідних Документів; - за якістю відповідно до Специфікації (п. 6.1 Контракту).

У п. 10.4 Конртакту сторони погодили, що Контракт набирає чинності з його підписання сторонами і діє до повного його виконання.

Згідно Специфікації до Контракту від 04.12.2024 року сторонами погоджено, що постачальник поставить покупцю частини газових турбін: комплект лопаток робочих ОК до газових турбін, кількість лопаток в комплекті: 32 штуки, кількість комплектів: 2, виробник: RAICO DIS TICARET PLASTIC CELIK MAKINA NAKLIYAT INS. TERCUMEITH. IHR. SAN. TI. Країна виробництва: Туреччина

Як зазначено позивачем, на виконання умов Контракту, ним здійснено поставку замовленої продукції на суму 30028,00 євро, що підтверджується електронною митною декларацією №24UA06U2 та актом передачі-прийому продукції від 17.12.2024, який підписано відповідачем без претензій щодо кількості та якості продукції, а тому, на підставі п. 6.1 Контракту, продукція вважається доставленою постачальником та прийнятою покупцем за кількістю відповідно до супровідних документів та за якістю відповідно до специфікації.

Враховуючи положення п. 4.1 Контракту, а також, те що акт приймання-передачі товару підписано сторонами 17.12.2024, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлену продукцію до 15.02.2025 включно.

Листом від 27.02.2025 року відповідач просив позивача продовжити строк поставки, однак, згоди відносно продовження строку сторони не досягли.

Станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, оплата поставленої продукції відповідачем здійснена не була, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість за Контрактом у сумі 30028,00 євро.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

У п. 8.2 Контракту сторони дійшли згодили, що усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього Договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Київської області. Правом, яке регулює цей Контракт, є матеріальне право України. Мовою судового розгляду є українська (п. 8.3 Контракту).

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» врегульовано, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює, зокрема: тлумачення договору; права та обов`язки сторін; виконання договору; наслідки невиконання або неналежного виконання договору.

Отже, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у зв`язку з неналежним виконанням Договору, мають застосовуватись норми матеріального права України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами, що виникли з договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар, обумовлений умовами Контракту на суму 30028,00 євро, що підтверджується доданими до матеріалів справи електронною митною декларацією №24UA06U2 та актом передачі-прийому продукції від 17.12.2024. Однак, відповідачем в порушення умов Контракту, отриманий товар оплачено не було, у зв`язку із чим, за ним утворилась заборгованість у сумі 30028,00 євро, що відповідачем не спростовано, доказів сплати боргу суду не надано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію за Контрактом у сумі 30028,00 євро є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Контрактом в частині своєчасної оплати Продукції, позивач просить стягнути з відповідача 271,49 євро 3% річних нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 30028,00 євро з 16.02.2025 по 05.06.2025, згідно виконаного ним розрахунку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц).

При цьому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 271,49 євро судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому, позовні в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Українські енергетичні ресурси до Image Trade Gmbh про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2.Стягнути з Image Trade Gmbh (податковий номер FN86600D, Lilienbrunngasse, 11/4, Wien, Republik Osterreich, 1020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Українські енергетичні ресурси (02091, м. Київ, вул. Тростянецька, буд. 6г, ) 30028 (тридцять тисяч двадцять вісім) Євро 00 євроцентів основного боргу, 271 (двісті сімдесят один) Євро 49 євроцентів 3% річних.

3. Стягнути з Image Trade Gmbh (податковий номер FN86600D, Lilienbrunngasse, 11/4, Wien, Republik Osterreich, 1020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Українські енергетичні ресурси (02091, м. Київ, вул. Тростянецька, буд. 6г, ) 18950 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 12 коп. витрат зі сплати судового збору.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 06.02.2026 року.

Суддя Д.Г. Заєць