ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Справа № 918/1236/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазпостач" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі № 918/1236/24 (суддя Качур А.М., повний текст рішення складено 03.04.2025)

за позовом заступника керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства освіти і науки України та Західного офісу Державної аудиторської служби України

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазпостач"; 2) Рівненського державного гуманітарного університету

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 132 974, 04 грн

за участю представників сторін:

прокурора - Казнодій С.Д.;

позивача - 1 - не з`явився;

позивача - 2 - Кравчук Н.П.;

відповідача - 1 - не з`явився;

відповідача - 2 - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Рівненської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (далі - позивач-1, МОН України) та Західного офісу Державної аудиторської служби України (далі - позивач-2, Західний офіс ДАС України) до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазпостач" (далі - відповідач-1, ТОВ "Енергогазпостач") та Рівненського державного гуманітарного університету (далі - відповідач-2, РДГУ) про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 28.08.2023 та стягнення 132 974, 04 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна додаткова угода, якою сторони збільшили ціну товару до 8,2080 грн за 1 МВт/год з урахуванням ПДВ, що на 20 % більше від ціни договору, укладена всупереч Закону України "Про публічні закупівлі" та без належних на те підстав, а тому підлягає визнанню недійсною, а надмірно сплачені кошти, які сплачені на виконання даної угоди підлягають стягненню з відповідача-1.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 позов задоволено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткова угода № 1 від 28.08.2023 до договору №ЕЕ/148/01/23 від 17.01.2023 укладена з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а тому вона підлягає визнанню недійсною, а надмірно сплачені кошти на її виконання в сумі 132 974, 04 грн стягненню із відповідача-1 на користь позивача-1.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ "Енергогазпостач" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі №918/1236/24, в якій відповідач-1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- судом першої інстанції проігноровано положення п. 37 розділу Х Закону України "Про публічні закупівлі", а також норми постанови КМУ № 1178 від 12.10.2022; не враховано, що договір укладено за результатами процедури "відкриті торги із особливостями", яка регулюється саме постановою КМУ № 1178 від 12.10.2022. Умови зміни ціни передбачені в самому договорі, з дослівним відображенням п. 19 даної постанови. Після укладення договору правове регулювання здійснюється відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а не Закону України "Про публічні закупівлі";

- додаткова угода була укладена відповідно до умов договору та постанови КМУ № 1178 від 12.10.2022. Зміна ціни була обґрунтованою, пов`язана з ринковими коливаннями та відбулася без перевищення загальної вартості договору;

- судом першої інстанції неповно досліджено довідку ТПП, витяги з сайту Оператора ринку, лист постачальника та проігноровано значення цих доказів при встановленні ринкових змін; об`єктивні обставини зростання ціни підтверджують обґрунтованість змін. Зміна ціни була об`єктивно зумовлена підвищенням ринкових тарифів та підтверджена офіційними джерелами, а умови договору дозволяли таку зміну;

- зміна ціни, передбачена додатковою угодою була здійснена відповідно до механізму, прямо передбаченому договором між сторонами. В договорі (пункти 5.8 та 5.9) зазначено, що у разі зміни біржової ціни електроенергії або тарифів, постачальник має право коригувати вартість постачання, попередньо повідомивши про це споживача;

- судом першої інстанції не враховано відсоток допустимого ринкового коливання, замість чого взято весь обсяг до відшкодування, що призвело до необґрунтованого визначення суми;

- суд першої інстанції не врахував, що після укладення договору про закупівлю правове регулювання переходить із площини публічних закупівель у сферу договірного права. В договорі прямо і дослівно зазначено п. 19 постанови КМУ № 1178, який передбачає можливість зміни істотних умов. Відтак, зміна ціни здійснена правомірно, в межах погоджених сторонами положень договору.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.

Листом від 24.04.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

29.04.2025 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Енергогазпостач" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі № 918/1236/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.05.2025 о 15:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 зупинено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Енергогазпостач" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі № 918/1236/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.12.2025 поновлено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Енергогазпостач" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі № 918/1236/24. Розгляд скарги призначено на 04.02.2026 о 14:30 год.

Рівненська окружна прокуратура надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Прокурор зазначає наступне:

- відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 по справі № 916/747/24, постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі №918/779/23);

- Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою;

- згідно з п. 1.2 додаткової угоди № 1 від 28.08.2023, ціна за 1 кВт*год електричної енергії становить 8,280 грн з урахуванням ПДВ, що на 20 % більше від ціни договору;

- довідка Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402 носить інформаційний характер та документально не підтверджує ринкових коливань ціни;

- правову позицію щодо періоду, який має братися до уваги для підтвердження ринкових коливань ціни, відображено в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, в якій вказано, що таким періодом є період з дати укладання договору до дати укладання додаткових угод до договору. На момент укладення договору про постачання електричної енергії середньозважена ціна на РДН складала 3480,73 грн/МВт, станом на липень 2023 - 3669,87 грн/МВт, тобто коливання ціни відбулось лише на 5,43 %, а не на 20 %;

- відповідачем не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі. За таких обставин, зміна ціни згідно з оспорюваною додатковою угодою є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі";

- оскільки додаткова угода визнається недійсною, то розрахунок за поставлену електроенергію здійснюється за ціною, вказаною в основному договорі № ЕЕ/148/01/23 від 17.01.2023.

Західний офіс ДАС України надіслав до суду письмові пояснення, в яких, із підстав викладених у них, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач-2 вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи.

Міністерство освіти і науки України надіслало до суду додаткові пояснення, в яких заперечує доводи апеляційної скарги та зазначає, що у зв`язку із значною кількістю справ, учасником/стороною у яких є Міністерство освіти і науки України та обмеженим штатом представників із самопредставництва МОН України, просить після поновлення провадження у справі здійснювати її розгляд за відсутності представника Міністерства.

Прокурор та представник позивача-2 в судовому засіданні 04.02.2026 заперечили доводи апеляційної скарги, просять відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши в судовому засіданні прокурора та представника позивача-2, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 17.01.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазпостач" (постачальник) та Рівненським державним гуманітарним університетом (споживач) укладено договір постачання електричної енергії споживачу №ЕЕ/148/01/23.

Вказаний договір укладено за порядком, встановленим Законом України "Про публічні закупівлі" за результатом проведення публічної закупівлі UA-2023-01-17-006183-а за предметом: "Електрична енергія", фінансування якої здійснюється з державного бюджету України.

За предметом вказаного договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору загальна вартість договору становить 1 380 000 грн.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1 кВт*год електричної енергії, становить 6,90 грн з урахуванням ПДВ.

Комерційною пропозицією що є додатком № 2 до договору передбачено, що ціна електричної енергії становить 6,90 грн. з урахуванням ПДВ за 1 кВт/год.

Відповідно до п. 5.3. договору, ціна електричної енергії включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії та вартість послуг оператора системи щодо надання послуг з розподілу електричної енергії, які необхідні для виконання цього договору.

Пунктом 5.6. договору передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника (5.6.1.);

- погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення (5.6.2.);

- покрашення якості предмета закупівлі, за умови що таке покрашення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (5.6.3.);

- продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (5.6.4.);

- погодження зміни піни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг) (5.6.5.);

- зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку з зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування (5.6.6.);

- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживних цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Зміна ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається у разі зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП, які встановлюють тариф на послуги з передачі електричної енергії, тариф на послугу з розподілу електричної енергії та інші тарифи, з дня введення їх в дію (5.6.7.).

Пунктом 5.7. договору передбачено, що ціна електричної енергії, розрахована відповідно до пункту 5.2 цього розділу, є обов`язковою для сторін. Визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами договору.

Пунктом 5.8. договору встановлено, що якщо протягом строку дії цього договору на підставі рішень суб`єктів владних повноважень буде змінено порядок державного регулювання ціни на предмет закупівлі, збільшено тарифи на послуги, або затверджено нові тарифи, внаслідок чого виконання зобов`язань на умовах встановлених цим договором, неминуче призведе до збитків постачальника внаслідок заниження ціни предмета закупівлі по відношенню до економічно обґрунтованої ціни, сторони можуть переглянути умови цього договору щодо ціни непоставленого предмета закупівлі з метою приведення її до економічно обґрунтованого рівня.

Згідно з умовами пункту 5.9. договору, у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки (висновку), виданої торгово - промисловою палатою України, регіональною торгово - промисловою палатою, органами державної статистики, ДП "Держзовнішінформ", біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями. Згідно із ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 № 3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони також можуть використовувати інформацію з вебсайту ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) і залишається незмінною до його завершення.

Відповідно до пункту 5.11. договору, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Розрахунок за фактично передану електричну енергію здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії, па підставі рахунків та актів приймання - передачі електричної енергії.

Пунктами 5.21.-5.22. договору визначено, що споживач протягом п`яти днів з дати одержання акта приймання-передачі електроенергії зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі електроенергії, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі електроенергії. У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі електроенергії, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитої електроенергії встановлюється відповідно до даних ОСР.

28.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазпостач" (постачальник) та Рівненським державним гуманітарним університетом (споживач) укладено додаткову угоду № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.01.2023 №ЕЕ/148/01/23, відповідно до змісту якої сторони, керуючись Господарським та Цивільним кодексом України, п. п. 7 п. 19 Особливостей, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 "Про затверджений особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" із змінами, згідно з п. п. 5.6.7 п. 5.6. та п. 13.5. договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.01.2023 № ЕЕ/148/01/23, внесли зміни в пункт 5.2. договору та змінили вартість ціни за одиницю товару, встановивши її за 1 кВт/год в сумі 8.280 грн з урахуванням ПДВ. Умови договору змінено даною додатковою угодою набирають чинності з моменту її підписання та застосовуються до правовідносин починаючи з 01.08.2023 відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України.

У своєму позові прокурор вказує, що за період з січня по липень 2023, постачальником поставлено споживачу електричної енергії по ціні 6,90 грн за 1 кВт*год в обсязі 124 372 кв*год на суму 858 166,80 грн з урахуванням ПДВ. Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі.

Згідно з наявними у справі актів приймання - передачі електричної енергії, ТОВ "Енергогазпостач" за договором № ЕЕ/148/01/23 за період з серпня 2023 по січень 2024 за ціною 6,9 грн за кВт./год (ціна без ПДВ) поставлено споживачу 96 356 кВ/год. Тобто, всього за вказаний період поставлено товар в обсязі 220 728 кВт/год.

За період з 01.01.2021 по 30.09.2023 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Рівненського державного гуманітарного університету, за результатами чого складено акт ревізії від 28.02.2024 № 13-14-13-06/24, в якому вказано, що посилання на постанову № 1126 в листі від 31.07.2023 № 054/07-23, з яким ТОВ "Енергогазпостач" звернувся до університету щодо зміни ціни, не є підставою для внесення змін до істотних умов договору № ЕЕ/148/01/23 відповідно до пп. 7 п. 19 Особливостей № 1178. Також у довідці Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402, яка додана до листа від 31.07.2023 № 054/07-23, повідомлено, що відповідно до інформації, отриманої із офіційного сайту оператора ринку (https:www.oree.com.ua), відносно середньозваженої ціни на РДН Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС), за липень 2023 складає 3669,87 грн/МВт год, що на 23,50 % вище в порівнянні з червнем 2023, яка тоді складала 2971,47 грн/МВт год. Тобто у довідці Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402 відображена інформація щодо коливання ціни у сторону збільшення за липень 2023 в порівнянні з червнем 2023. Також у роздруківці з ДП "Оператор ринку" за 30.07.2023 відображена інформація про зростання ціни на 23,50 %. Водночас, за який період відбулось таке зростання у роздруківці не зазначено. У довідці Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402, так і в роздруківці з ДП "Оператор ринку" за 30.07.2023, доданих до листа від 31.07.2023 № 054/07-23, не відображено інформації щодо ринкових коливань ціни з моменту укладання договору про закупівлю, як це передбачено п. п. 5.6.2 договору №ЕЕ/148/01/23, до дати укладання додаткової угоди № 1 від 28.08.2023 або ж до дати застосування нової (зміненої) ціни - з 01.08.2023.

Згідно з висновком перевірки внесення згідно з додатковою угодою № 1 від 28.08.2023 змін до істотних умов договору № ЕЕ/148/01/23 щодо зміни ціни за 1 кВт*год електричної енергії за відсутності зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП та без належного документального підтвердження ринкових коливань ціни електричної енергії у бік збільшення є порушенням п. 5.6, п. 5.6.2, п. 5.6.7, п. 5.9 договору № ЕЕ/148/01/23, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 629 ЦК України, пп. 7 п. 19 Особливостей № 1178. Постачання електричної енергії для університету у період з 01.08.2023 по 30.09.2023 мало здійснюватися по ціні 6,90 за 1 кВт*год електричної енергії, з урахуванням ПДВ, встановленої договором № ЕЕ/148/01/23.

Предметом позову у справі № 918/1236/24 є вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивачів про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 28.08.2023 та стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 132 974, 04 грн у зв`язку із тим, що спірна додаткова угода, якою сторони збільшили ціну за одиницю товару до 8,2080 грн за 1 МВт/год з урахуванням ПДВ, що на 20 % більше від ціни договору, укладена всупереч Закону України "Про публічні закупівлі" та без належних на те підстав, а тому підлягає визнанню недійсною, а надмірно сплачені кошти, які сплачені на виконання даної угоди, підлягають стягненню з відповідача-1.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суд відзначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачено частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", за приписами якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) оспорюваних додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.

Виконання зобов`язань за додатковою угодою, укладеною з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

У даному випадку, укладення додаткової угоди до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі № 912/989/18).

Колегія суддів зазначає, що згідно статуту Рівненського державного гуманітарного університету, університет засновано на державній формі власності підпорядкованого Міністерству освіти і науки України.

Відповідно до п. 3.1. статуту, університет перебуває в державній власності і підпорядковується Міністерству освіти і науки України.

Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно університету, як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває університет.

Відповідно до п 11.7. статуту, фінансування університету здійснюється за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі №126/2157/19 вказала, що у випадку, коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.

Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий статус, повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228.

Пунктом 5 Порядку № 228 визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.

Установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом пункту 43 Порядку, розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Згідно з нормами статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі позивачів, зазначає, що оспорювану додаткову угоду до договору укладено з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та без належних на те підстав, що призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, а також порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері, оскільки заподіяло прямої шкоди майновим інтересам держави у вигляді переплати бюджетних коштів.

Прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням оспорюваної додаткової угоди усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та відповідно надмірної сплати бюджетних коштів.

Водночас колегія суддів встановила, що Рівненська окружна прокуратура листами від 24.10.2024 №50-56-8855вих-24 та № 50-56-8854вих-24 від 24.10.2024 звернулася до Міністерства освіти і науки України та до Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області про надання інформації чи вживалися заходи реагування щодо обставин, які становлять предмет даного позову.

Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачами у справі вжито необхідні заходи щодо усунення виявлених прокуратурою порушень. Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивачів щодо захисту інтересів держави.

Також у грудні 2024 Рівненська окружна прокуратура, відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомила Міністерство освіти і науки України та Західний офіс Держаудитслужби в Рівненській області про наявність підстав для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом в інтересах вказаних осіб (листи від 30.12.2024).

Із урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором у даній справі підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначено позивачів за пред`явленим ним до суду позовом.

При цьому апеляційний господарський суд звертає увагу, що у категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).

Також закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21).

Щодо суті позовних вимог.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не повинен суперечити вимогам як Цивільного кодексу, так і вимогам інших актів цивільного законодавства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

За загальним правилом, ціна є істотною умовою господарського договору і встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі". Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення спірної додаткової угоди) визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі").

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Згідно з п. 2, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни (п. 7, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Як встановлено апеляційним судом, 17.01.2023 між відповідачами у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі" за результатом проведення публічної закупівлі UA-2023-01-17-006183-а укладено договір постачання електричної енергії споживачу №ЕЕ/148/01/23. Згідно предмету договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а останній оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У пункті п. 5.1. договору сторони визначили ціну договору - 1 380 000 грн, а п. 5.2. договору встановили, що ціна за 1 кВт*год електричної енергії, становить 6,90 грн з урахуванням ПДВ.

Тобто, станом на момент підписання договору від 17.01.2023 № ЕЕ/148/01/23, сторонами погоджені його істотні умови - предмет, кількість, ціна, строк виконання зобов`язань.

У подальшому сторони договору уклали до нього оспорювану прокурором у даній справі додаткову угоду № 1 від 28.08.2023, якою сторони, керуючись Господарським та Цивільним кодексом України, п. п. 7 п. 19 Особливостей, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 "Про затверджений особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" із змінами, п. п. 5.6.7 п. 5.6. та п. 13.5. договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.01.2023 № ЕЕ/148/01/23, внесли зміни до пункту 5.2. договору та встановили вартість ціни за 1 кВт/год електричної енергії в розмірі 8.280 грн з урахуванням ПДВ.

Тобто уклавши додаткову угоду № 1 від 28.08.2023 до договору від 17.01.2023 №ЕЕ/148/01/23, сторони збільшили ціну електричної енергії за 1 кВт/год з 6,90 грн до 8,280 грн, що на 20 % більше від ціни договору.

Апеляційний господарський суд враховує, що п. 2, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на момент укладення спірної додаткової угоди) визначає правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону "Про публічні закупівлі".

Інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону "Про публічні закупівлі", який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.5 Закону "Про публічні закупівлі".

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Також колегія суддів зауважує, що 24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" (у редакції Закону №114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 зробила висновок щодо можливості зміни умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії, в т.ч. з урахуванням унесених Законом № 1530-ІХ змін до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (пункт 158 постанови).

Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару (пункт 159 постанови).

Із урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що уклавши додаткову угоду № 1 від 28.08.2023 до договору від 17.01.2023 №ЕЕ/148/01/23 та збільшивши ціну за одиницю товару до 8,280 грн, тобто більше ніж на більше ніж на 10 % від ціни, яка визначена договором, сторони порушили вимоги п. 2, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на момент укладення спірної додаткової угоди).

Також апеляційний господарський суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).

З-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ "Енергогазпостач" листом від 31.07.2023 №054/07-23 звернулося до РДГУ, в якому повідомлено, що відповідно до постанови НКРЕКП від 27.06.2023 № 1126 "Про встановлення граничних цін на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку та балансуючому ринку" з 01.07.2023 встановлено нові граничні ціни на ринку електричної енергії, у зв`язку з чим, протягом липня місяця 2023, ціна на електроенергію зросла, що підтверджується довідкою Рівненської ТПП від 31.07.2023 №56.03/402 та повідомлено, що постачальник змушений підняти ціну за 1 кВт до 20 %.

До вказаного листа ТОВ "Енергогазпостач" додало довідку Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402, в якій зазначалося, що відповідно до інформації, отриманої із офіційного сайту Оператора ринку (https:www.oree.com.ua) відносно середньозваженої ціни на РДН Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) за липень 2023 складає 3669,87 грн/МВт год, що на 23,50 % вище в порівнянні з червнем 2023, яка тоді складала 2971,47 грн МВт год (ціни вказані без ПДВ та тарифу на передачу). Також до листа додано відомості із офіційного сайту ДП "Оператор ринку".

В той же час, суд апеляційної інстанції враховує, що у довідці Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402 відображена інформація щодо коливання ціни у сторону збільшення за липень 2023 в порівнянні з червнем 2023, проте не відображено інформації щодо ринкових коливань ціни з моменту укладання договору про закупівлю, як це передбачено п. п. 5.6.2 договору від 17.01.2023, до дати укладення спірної додаткової угоди - 28.08.2023, або ж до дати застосування нової (зміненої) ціни - з 01.08.2023.

З огляду на викладене, довідка Рівненської ТПП від 31.07.2023 № 56.03/402 не містить будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівнянні з моментом укладення договору та моментом укладення спірної додаткової угоди, тобто не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов договору від 17.01.2023 № ЕЕ/148/01/23 на підставі норм Закону України "Про публічні закупівлі".

Також суд зауважує, що п. 5.6, п. 5.6.7 договору від 17.01.2023 №ЕЕ/148/01/23, істотні умови договору можуть змінюватися у разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Зміна ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається у разі зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП, які встановлюють тариф на послуги з передачі електричної енергії, тариф на послугу з розподілу електричної енергії та інші тарифи, з дня введення їх в дію.

При цьому п. 5.9 договору визначено, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки (висновку), виданої торгово-промисловою палатою України, регіональною торгово - промисловою палатою, органами державної статистики, ДП "Держзовнішінформ", біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що згідно із ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 р. № 3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони також можуть використовувати інформацію з вебсайту ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) і залишається незмінною до його завершення.

В той же час, п. 5.6.7 договору від 17.01.2023 № ЕЕ/148/01/23 встановлено порядок зміни ціни на підставі пп. 7 п. 19 Особливостей № 1178. В такому випадку зміна ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається у разі зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП, які встановлюють тариф на послуги з передачі електричної енергії, тариф на послугу з розподілу електричної енергії та інші тарифи, з дня введення їх в дію.

Колегія суддів зазначає, що постановою НКРЕКП від 27.06.2023 № 1126 "Про встановлення граничних цін на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку та балансуючому ринку" встановлено граничні ціни на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку та на балансуючому ринку, тобто змінено тимчасові максимально або мінімально допустимі рівні цін на електричну енергію.

Однак перемінні тарифи, зокрема, актуальний тариф на послуги з передачі та розподілу електричної енергії, який є складовою ціни на електричну енергію згідно з п. 1 комерційної пропозиції, постановою НКРЕКП від 27.06.2023 № 1126, не змінено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання на постанову НКРЕКП від 27.06.2023 № 1126, як на підставу для внесення змін до істотних умов договору від 17.01.2023 № ЕЕ/148/01/23 відповідно до пп. 7 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, не відповідає положенням укладеного між сторонами договору та актам цивільного законодавства, які наведені у підставах для внесення змін до договору.

Також колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 по справі № 922/2321/22 зазначила, що положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01.09.2025 № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 по справі № 916/747/24, постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі №918/779/23).

Також Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.

Із урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання оспорюваної додаткової угоди № 1 від 28.08.2023 до договору №ЕЕ/148/01/23 від 17.01.2023 недійсною, оскільки нею передбачено підвищення цін на електричну енергію з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII.

Оскільки зазначена додаткова угода № 1 від 28.08.2023 до договору №ЕЕ/148/01/23 від 17.01.2023 є недійсною та не породжує правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у ній ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі ТОВ "Енергогазпостач" має повернути, і суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача цих коштів в розмірі 132974,04 грн (див. пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22).

Апеляційний господарський суд вказує, що в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, скаржник висновків суду першої інстанції не спростував, а його посилання є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд вказує, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі № 918/1236/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Енергогазпостач" - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта згідно з ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазпостач" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01.04.2025 у справі № 918/1236/24 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2026

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.