ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 909/68/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

секретаря судового засідання - Дерлі І.І.

за участю представників сторін:

позивача - Буджак В.М.

відповідача - Сохан В.Є.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Івано-Франківської міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 (у складі колегії суддів: Орищин Г.В. (головуючий), Галушко Н.А., Желіка М.Б.)

та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 (суддя Рочняк О.В.)

за позовом Івано-Франківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОЛІТ - ІФ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Обслуговуючий кооператив "Гаражний кооператив Соколи"

про витребування з незаконного володіння земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог

1.1. У січні 2024 року Івано-Франківська міська рада (надалі - Рада, Позивач, Скаржник) звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОЛІТ - ІФ" (надалі -ТОВ "ІОЛІТ - ІФ") про витребування з незаконного володіння земельної ділянки площею 6,2207 га, кадастровий номер 090030118, розташованої за адресою: вул. Вовчинецька, 225 в м. Івано-Франківську, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 53383106 від 30.07.2020 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку за ТОВ "ІОЛІТ - ІФ".

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що Вовчинецька сільська рада (надалі - Сільрада) незаконно, за відсутності компетенції розпорядилася спірною земельною ділянкою, що призвело до вибуття такої земельної ділянки з комунальної власності Ради поза її волею у приватну власність ТОВ "ІОЛІТ - ІФ", а тому ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" як її кінцевий набувач зобов`язаний повернути таку земельну ділянку Раді як законному власникові.

1.3. ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" у відзиві на позов заперечило проти його задоволення, просило застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у позові відмовлено.

2.2. Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із недоведеності Позивачем обставин приналежності спірної земельної ділянки до земель комунальної власності Ради та того, що вона незаконно вибула із власності останньої.

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у цій справі скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування з незаконного володіння земельної ділянки. У цій частині прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги Ради до ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" про витребування земельної ділянки задоволено, витребувано земельну ділянку площею 6,2207 га, кадастровий номер 090030118, розташовану за адресою: вул. Вовчинецька, 225, м. Івано-Франківськ, з незаконного володіння ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" на користь Ради.

Мотивувальну частину рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень змінено, з викладенням її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 залишено без змін та здійснено перерозподіл судових витрат.

2.4. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, виходив із того, що спірна земельна ділянка розташована на території Ради, а тому рішення щодо розпорядження такою земельною ділянкою мала право приймати виключно Рада, що підтверджується обставинами, встановленими у адміністративних справах № 809/563/15, № 344/2001/15-а, які в силу положень частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доведенню; спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності Ради у приватну власність, зокрема ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" незаконно, поза волею міської ради, на підставі рішень, прийнятих Сільрадою поза межами наданих їй повноважень, визначених законом. У зв`язку з чим, суд виснував, що вимога про витребування земельної ділянки є самостійним, належним, ефективним способом захисту порушеного права позивача, тому підстав для задоволення іншої вимоги - скасування рішення про державну реєстрацію права власності як неналежної у наведеному випадку немає.

Разом із тим, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що перебіг позовної давності у спірних правовідносинах починається від дати постановлення Верховним Судом постанови у справі № 344/2001/15-а, а саме з 28.11.2023, якою було визнано протиправним і скасовано рішення Івано-Франківської обласної ради від 08.08.2013 № 1191-37 "Про погодження межі між м. Івано-Франківськ та с. Вовчинець". У зв`язку з цим суд дійшов висновку про те, що Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у січні 2024 року в межах позовної давності.

2.5. Постановою Верхового Суду від 04.03.2025 у справі № 909/68/24 касаційну скаргу ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" задоволено частково, скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 у справі № 909/68/24, а справу передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Направляючи справу на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду, Верховний Суд виходив з підставності заявленої вимоги про витребування земельної ділянки з незаконного володіння. Разом з тим, суд касаційної інстанції встановив неправильність застосування судом апеляційної інстанції положень статей 256- 261 Цивільного кодексу України та неврахування висновків, щодо застосування даних норм, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, відповідно до яких порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями; закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи, тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

У зв`язку з чим Верховним Судом в порядку положень статті 316 Господарського процесуального кодексу України, надано вказівки щодо необхідності суду апеляційної інстанції надати належну правову оцінку заяві Відповідача про застосування позовної давності з урахуванням положень статей 256- 261 Цивільного кодексу України, правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, і практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення інституту позовної давності як складової принципу юридичної визначеності, з огляду на момент, коли Позивач довідався або повинен був довідатися про порушення свого права.

2.6. За результатами нового розгляду спору постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у справі № 909/68/24 змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції відповідної постанови.

2.7. При ухваленні оскаржуваної постанови колегія суддів зазначила на підставність позовної вимоги про витребування з незаконного володіння спірної земельної ділянки та необґрунтованість вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки з огляду на обрання неефективного способу захисту у такому спорі.

Водночас, надаючи на виконання вказівок Верховного Суду правову оцінку заяві Відповідача про застосування позовної давності, з урахуванням положень статей 256- 261 Цивільного кодексу України, та встановлюючи момент перебігу позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначив, що Рада не лише мала можливість, але й прямий обов`язок контролювати право власності щодо спірної земельної ділянки. З огляду на численні судові спори з приводу цієї ділянки, в яких Позивач брав участь починаючи з 2007 року, колегія суддів дійшла висновку, що він був обізнаний про фактичне володіння та розпорядження земельною ділянкою Сільською радою, а з 2008 року - про її відчуження з комунальної у приватну власність, а тому ще у 2008 році Позивач міг дізнатися про порушення своїх прав, тоді як вимогу про витребування майна у даній справі заявлено лише у 2024 році. Одночасно було враховано, що Позивач не довів суду обставин, які б свідчили про неможливість дізнатися про порушення права раніше, та не просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд констатував, що за встановлених у справі обставин право Позивача, на захист якого подано позов, є порушеним. Водночас суд зазначив, що звернення з відповідними вимогами здійснено після спливу строку позовної давності, про застосування якого заявив Відповідач, а Позивач не порушував питання про визнання поважними причин пропуску такого строку. За таких умов суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

3.1. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції Рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

3.2. В обґрунтуванні касаційної скарги Рада посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції приписів статей 256- 261 Цивільного кодексу України та на неврахування сформованих Верховним Судом підходів щодо їх застосування, викладених, зокрема, у постановах від 19.08.2025 у справі № 911/2634/23, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 12.07.2024 у справі № 918/744/23. За позицією Скаржника, у справі пред`явлено негаторний позов, який може бути заявлено позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення, а тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі відсутні.

Одночасно Рада зазначає про неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, у якій наголошено на незастосуванні положень про позовну давність до вимог про витребування майна, заявлених у порядку статті 388 Цивільного кодексу України.

Крім того, Рада стверджує про необґрунтованість визначення апеляційним господарським судом початкового моменту перебігу позовної давності, оскільки у наведеному судом переліку судових рішень, що стосувалися спірної земельної ділянки, Рада не виступала позивачем, а отже сама участь у відповідних провадженнях, на думку Скаржника, не може бути автоматично ототожнена з обізнаністю про порушення прав. Також Скаржник вказує, що до завершення судового розгляду у справах № 2а-589/08 (344/10397/14-а) та № 344/2001/15 Рада не мала достатніх правових підстав вважати відчуження спірної земельної ділянки порушенням прав та інтересів територіальної громади, з огляду на існування юридичної невизначеності щодо належності ділянки конкретному органу місцевого самоврядування. У цьому зв`язку Рада зазначає, що лише за наслідками остаточного вирішення спору про приналежність спірної земельної ділянки, яке відбулося шляхом ухвалення постанови Верховного Суду від 28.11.2023 у справі № 344/2001/15, вона отримала належні підстави для усвідомлення факту порушення права та визначення належного способу його захисту.

Окремо Скаржник заперечує висновок колегії суддів про пропуск позовної давності, обчисленої з 12.07.2018, як необґрунтований, оскільки, за твердженням Ради, сплив відповідного строку припадає на період дії законодавчих приписів щодо зупинення перебігу такого строку у зв`язку із запровадженням карантину та дією воєнного стану, що, на її переконання, підлягало врахуванню судом при оцінці доводів про застосування наслідків спливу позовної давності.

3.3. 09.01.2026 від ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому товариство просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи наведене, Відповідач наголошує, що починаючи з 2007 року Рада була обізнана про фактичне володіння та розпорядження спірною земельною ділянкою Сільрадою, а з 2008 року - про її вибуття з комунальної у приватну власність. За таких обставин, на переконання товариства, саме з 2008 року у Позивача існували як можливість, так і обов`язок дізнатися про порушення права та вчинити дії щодо його судового захисту, тоді як вимогу про витребування майна заявлено лише у 2024 році.

Одночасно ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" зазначає про нерелевантність правових висновків, на які посилається Рада, та про необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо помилковості визначення апеляційним господарським судом початкового моменту перебігу позовної давності. При цьому Відповідач вказує, що наведена судом апеляційної інстанції дата 12.07.2018 є лише відображенням (констатацією) установлених обставин спору, тоді як вирішальним для оцінки моменту обізнаності Позивача залишається період, що починається з 2008 року, і саме він, на думку товариства, підлягає врахуванню при застосуванні наслідків спливу позовної давності.

4.Розгляд справи Верховним Судом

4.1. Ухвалою Суду від 23.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у справі № 909/68/24 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та призначено справу до розгляду. Одночасно відповідною ухвалою Суду зупинено виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у справі № 909/68/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

4.2. Ухвалою Суду від 21.01.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 04.02.2026.

5. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

5.1. 16.03.1982 рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів № 96 "Про зміни в адміністративно-територіальному устрою міст Івано-Франківська та Тисменицького району" вирішено, серед іншого, підпорядкувати Вовчинецьку сільську раду народних депутатів Тисменицького району Івано-Франківській міській раді народних депутатів.

5.2. На підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 14.12.1983 № 340 підприємству п/с Г- 4710 видано державний акт Б № 082705 на право постійного користування землею загальною площею 43,9 га під будівництво промислової зони, котельні, підстанції АТС, технікуму електронних приладів, розширення підприємства та житлове будівництво, відведену згідно з розпоряджень Ради Міністрів УРСР від 06.03.1969 № 178-р, від 14.01.1976 № 26-р, від 27.10.1978 № 706-р, 13.04.1983 № 198-р та рішення облвиконкому від 23.06.1969 № 342/с та тепличне господарство згідно з рішенням облвиконкому від 28.10.1983 № 345.

5.3. Згідно з пунктом 4 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.11.1989 № 190, ураховуючи адміністративне підпорядкування сіл Вовчинець, Угорники, Микитинці, Хриплин, Крихівці Івано-Франківській міській раді народних депутатів і те, що значна частина земель землекористувачів Тисменицького району передана під розміщення підприємств, організацій і установ міста, зобов`язано Івано-Франківський міськвиконком і Тисменицький райвиконком внести зміни в земельно-облікові документи, включивши в межі м. Івано-Франківська 3413,1 га земель згідно з додатком № 4.

5.4. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 51 від 14.02.1990 "Про розгляд матеріалів управління архітектури і містобудування міськвиконкому" дозволено заводу "Позитрон", проєктування та будівництво, зокрема, ІІІ-черги розширення заводу на вул. Обїздній - с. Вовчинець за умови виконання виданих технічних умов.

5.5. АТВТ "Родон", правонаступником якого є ПАТ "Родон", створено згідно з наказом Міністерства машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України від 17.11.1993 № 650 шляхом перетворення Державного підприємства заводу "Позитрон" (яке раніше мало назву п/с Г-4710) у Відкрите акціонерне товариство "Родон" відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.96.1993, що підтверджується статутом АТВТ "Родон" у новій редакції, затвердженій протоколом загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Родон" від 20.04.2004 № 1, зареєстрованим виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 30.08.2004.

5.6. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.06.1998 № 216 дозволено АТВТ "Родон" проведення проєктно-пошукових робіт для будівництва тимчасово, терміном на 5 років, автогаражної стоянки на власній території на вул. Вовчинецькій, 225.

5.7. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.07.1998 № 287 "Про розгляд матеріалів управління архітектури і містобудування міськвиконкому" дозволено АТВТ "Родон" будівництво тимчасово, терміном на 5 років, гаражної автостоянки на власній території перспективного розширення підприємства на вул. Вовчинецькій, 225 (дозвіл на проведення проєктно-пошукових робіт - рішення міськвиконкому від 16.06.1998 № 216) за умови виділення 500 місць міськвиконкому відповідно до укладеної угоди.

5.8. 22.09.1998 рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 380 "Про розгляд матеріалів міського відділу земельних ресурсів" надано дозвіл на зміну цільового використання земельної ділянки площею 6,0 га на вул. Вовчинецькій, 225 із земель промисловості для влаштування і експлуатації тимчасової автогаражної стоянки. Вказана земельна ділянка знаходиться на території АТВТ "Родон", вільна від споруд та зелених насаджень. АТВТ "Родон" зобов`язано виготовити проєкт відведення земельної ділянки на зміну цільового використання і подати його на затвердження, а також укласти договір з міськвиконкомом про надання на вказаній території 500 автогаражних місць для громадян міста, в тому числі для громадян, які мали направлення в автогаражну стоянку приватного підприємства "Плекс", згідно зі списком, що додається в термін до 01.10.1998.

5.9. 22.10.1998 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 391, яким затверджено проєкт відведення земельної ділянки філії АТВТ "Родон" фізкультурно-оздоровчому комплексу (ФОК) "Кристал" площею 5,22 га на вул. Вовчинецькій, 225 за рахунок земель АТВТ "Родон" (дозвіл на зміну цільового використання землі виданий згідно із рішенням міськвиконкому від 22.09.1998 № 380). Надано вказану земельну ділянку філії АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" в тимчасове користування терміном на 5 років для влаштування автогаражної стоянки; зобов`язано філію АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" укласти договір з міськвиконкомом на право тимчасового користування земельною ділянкою в термін до 01.12.1998, який подати у міський відділ земельних ресурсів.

5.10. Згідно з актом вибору земельної ділянки для влаштування автогаражної стоянки на території АТ "Родон" на вул. Вовчинецькій, 225, складеному 23.10.1998 комісією в складі першого заступника міського голови, голови Вовчинецької сільради, головного архітектора м. Івано-Франківська, начальника міського відділу земельних ресурсів, головного санітарного лікаря, начальника Івано-Франківської державної інспекції безпеки, начальника пожежної інспекції в присутності представника АТВТ "Родон", вибрана земельна ділянка площею 5,22 га вільна від капітальної забудови.

5.11. Суди також установили, що 17.07.2001 між Радою та ФОК "Кристал", на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.10.1998 № 391, укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) загальною площею 5,22 га на умовах тимчасового користування строком на 5 років для влаштування автогаражної стоянки на вул. Вовчинецькій, 225, який зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.09.2001 за № 125 Ради.

5.12. 17.07.2001 виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення № 305, яким за згодою АТВТ "Родон" вилучено у нього земельну ділянку площею 7,4600 га на вул. Вовчинецькій, 225 та зобов`язано АТВТ "Родон" внести зміни до державного акта на право постійного користування землею. Цим же рішенням затверджено проєкт відведення земельної ділянки філії АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" площею 7,4600 га на вул. Вовчинецькій, 225, з наданням їй в тимчасове користування, терміном на 5 років, для розміщення та обслуговування автогаражної стоянки легкових автомобілів; зобов`язано ФОК "Кристал" укласти договір на право тимчасового користування землею в термін до 01.09.2001.

5.13. 17.08.2001 між Радою та ФОК "Кристал" на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17.07.2001 № 305 укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) загальною площею 7,4600 га на умовах тимчасового користування строком на 5 років для розміщення та обслуговування автогаражної стоянки легкових автомобілів на вул. Вовчинецькій, 225, про що в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.09.2001 вчинено відповідний запис № 124 Ради.

5.14. 20.02.2004 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради здійснено реєстрацію ГК "Соколи".

5.15. 20.02.2006 Радою прийнято рішення "Про вилучення та надання земельних ділянок", згідно з пунктом 50 якого за систематичну несплату земельного податку припинено дію договору на право тимчасового користування землею площею 5,22 га на вул. Вовчинецькій, 225, укладеного з філією АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" від 11.09.2001. Також цим рішенням затверджено матеріали із землеустрою щодо складання та виготовлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано в оренду на один рік земельну ділянку ГК "Соколи" загальною площею 6,3201 вул. Вовчинецькій, 225 для обслуговування гаражів.

5.16. 16.03.2006 на підставі зазначеного рішення, між Радою та ГК "Соколи" укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,3201 га на вул. Вовчинецькій, 225 для обслуговування гаражів строком на один рік. Дію зазначеного договору продовжено не було.

5.17. 18.07.2006 Сільрадою прийнято рішення, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 11,7544 га на вул. Вовчинецькій, 225 філії АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" у зв`язку з закінченням договорів на право тимчасового користування земельними ділянками (укладеними з виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 17.07.2001 і 22.10.1998), доручено виготовити грошові оцінки земельних ділянок площами 5,4343 га і 6,3201 га та передати в оренду для влаштування автогаражної стоянки терміном на чотири роки з дня підписання та реєстрації договорів оренди землі. Доручено сільському голові та директору філії АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" укласти відповідні договори оренди земельних ділянок та договір про сприяння соціально-економічному розвитку села, а також філії АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" провести державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок в Івано-Франківському міському центрі Державного земельного кадастру.

5.18. 02.11.2006 на підставі вказаного рішення Сільради від 18.07.2006 між Сільрадою та філією АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" укладено договір оренди землі, згідно якого передано в строкове платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку площею 6,3201 га на вул. Вовчинецькій, 225 для обслуговування гаражної стоянки автомобілів терміном на 4 роки. У пункті 2 розділу 2 цього договору зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 7 400 720,38 грн.

5.19. Згідно з інформацією у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 30.11.2013, приміщення транспортної КПП (транспортна прохідна) площею 22,6 кв. м, розташована за адресою: вул. Вовчинецька, 225-Б, с. Вовчинець, належить на праві приватної власності ТОВ "М.С.ЯК БЛАГО", право власності зареєстровано на підставі договору від 30.10.2013, зареєстрованого в реєстрі 1749.

5.20. 12.12.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Вовчинецької сільради від 29.11.2007 № 41 за ВАТ "Родон" зареєстровано право власності на нерухоме майно - КПП (транспортна прохідна) площею 22,6 кв. м, розташоване за адресою: с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, 225 б (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.12.2007).

5.21. 04.01.2008 рішенням Сільради надано дозвіл АТВТ "Родон" на складання технічного звіту земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 6,3201 га з метою укладення договору оренди з правом викупу для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, розташованої на вул. Вовчинецькій, 225, в с. Вовчинець; доручено сільському голові та АТВТ "Родон" укласти договір оренди земельної ділянки площею 6,3201 га. Цим же рішенням вирішено розірвати договір оренди з філією АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" із моменту укладення договору з АТВТ "Родон" та надано останньому дозвіл на складання експертної грошової оцінки зазначеної ділянки з метою подальшого викупу.

5.22. 07.02.2008 Сільрадою прийнято рішення "Про матеріали Управління земельних ресурсів", згідно з яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку АТВТ "Родон" площею 6,3201 га на вул. Вовчинецькій, 225 в с. Вовчинець; вказану земельну ділянку вирішено передати в оренду АТВТ "Родон" для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, терміном на три роки з дня підписання та реєстрації договору оренди землі; зобов`язано АТВТ "Родон" виготовити грошову оцінку земельної ділянки площею 6,3201 га; сільського голову та АТВТ "Родон" зобов`язано укласти договір оренди; АТВТ "Родон" зобов`язано провести державну реєстрацію договору оренди землі в Івано-Франківському міському центрі державного земельного кадастру; з моменту реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 6,3201 га з АТВТ "Родон" вирішено розірвати договір оренди від 13.04.2007 № 06 з філією АТВТ "Родон" ФОК "Кристал".

За змістом пункту 2 цього рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку АТВТ "Родон" площею 4,1427 га на вул. Вовчинецькій, 225 в с. Вовчинець; земельну ділянку площею 4,1427 га на вул. Вовчинецькій, 225 в с. Вовчинець вирішено передати в оренду АТВТ "Родон" для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, терміном на три роки з дня підписання та реєстрації договору оренди землі; АТВТ "Родон" зобов`язано виготовити грошову оцінку земельної ділянки площею 4,1427 га; сільського голову та АТВТ "Родон" зобов`язано укласти договір оренди; АТВТ "Родон" зобов`язано провести державну реєстрацію договору оренди землі в Івано-Франківському міському центрі державного земельного кадастру; з моменту реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 4,1427 га з АТВТ "Родон" вирішено розірвати договір оренди від 13.10.2006 № 14 з філією АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" на земельну ділянку площею 5,4343 га.

5.23. 07.03.2008 між Сльрадою та АТВТ "Родон" укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з усіма обтяженнями і сервітутами за адресою: с. Вовчинець Івано-Франківської міськради, вул. Вовчинецька, 225, загальною площею 6,3201 га, кадастровий номер :09:003:0101, згідно з доданим планом земельної ділянки (пункт 1.1 договору); функціональне призначення земельної ділянки - землі транспорту, на земельній ділянці розміщено об`єкт нерухомості - транспортна прохідна; продавець гарантує, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання договору продавець чи покупець не могли знати, не знаходиться під арештом і в спорі не перебуває; ціна продажу становить: 1 580 025,00 грн (пункти 1.3, 1.4, 1.6, 2.1 договору). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. 07.03.2008 та зареєстровано у реєстрі за № 1159. 18.03.2008 на підставі зазначеного договору АТВТ "Родон" видано державний акт серії ЯЕ № 839865.

5.24. Рішенням Сільради від 16.04.2008 анульовано виданий АТВТ "Родон" державний акт від 18.03.2008 на земельну ділянку площею 6,3201 га та зобов`язано товариство виготовити новий державний акт на земельну ділянку площею 6,2207 га для обслуговування гаражної стоянки автомобілів та провести державну реєстрацію. Також цим рішенням затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,5900 га, розташованої на вул. Вовчинецькій, 225 у с. Вовчинець, цільове призначення якого змінюється АТВТ "Родон" - для будівництва торгівельного центру та паркінгу автомобілів, а також було анульовано державні акти від 18.03.2008 № 02 на земельну ділянку площею 4,1427 га, від 18.03.2008 № 08 на земельну ділянку площею 0,0782 га, від 18.03.2008 № 06 на земельну ділянку площею 1,0980 га, від 18.03.2008 № 04 на земельну ділянку площею 0,0820 га, від 18.03.2008 № 05 на земельну ділянку площею 0,0745 га та зобов`язано АТВТ "Родон" виготовити державні акти на земельні ділянки площею 3,5900 га - для ведення комерційної діяльності (для будівництва торгівельного центру та паркінгу автомобілів); площею 0,0355 га - для виробничої діяльності; площею 1,9493 га - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.

5.25. 04.06.2008 на підставі рішення Сільради від 16.04.2008 видано АТВТ "Родон" державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,2207 га для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.

5.26. Надалі земельну ділянку площею 6,2207 га на підставі розподільчого балансу було передано від АТВТ "Родон" до ТОВ "ІКС-Адванс", а від ТОВ "ІКС-Адванс" передано ТОВ "Х-Адванс", якому Сільрада видала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 657804.

5.27. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 23.04.2012 серії ЯК № 992015 на підставі рішення Сільради від 16.04.2008 та розподільного балансу від 17.05.2011, складеного між ТОВ "ІКС-Адванс" і АТВТ "Родон", ТОВ "ІКС-Адванс" набуло право власності на земельну ділянку площею 6,2207 га (у межах згідно з планом), розташовану на вул. Вовчинецькій, 225 у с. Вовчинець Івано-Франківської міськради Івано-Франківської області, з цільовим призначенням - для обслуговування гаражної автостоянки автомобілів.

5.28. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 25.10.2012 серії ЯМ № 657804 на підставі розподільчого балансу від 19.10.2011 ТОВ "Х-Адванс" набуло право власності на земельну ділянку площею 6,2207 га (у межах згідно з планом), розташовану на вул. Вовчинецькій, 225 у с. Вовчинець Івано-Франківської міськради Івано-Франківської області, з цільовим призначенням - для обслуговування гаражної автостоянки автомобілів.

5.29. Надалі ТОВ "ІОЛТ - ІФ" придбало спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30.07.2020 з попереднім власником ТОВ "Х-Адванс", про що внесено запис до реєстру речових прав на нерухоме майно.

5.30. Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної земельної ділянки площею 6,2207 га, кадастровий номер 090030118, яка розташована за адресою: вул. Вовчинецька, 225 в м. Івано-Франківську, є ТОВ "ІОЛТ - ІФ".

5.31. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2007, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2008 у справі № 7/85, задоволено позовні вимоги ГК "Соколи" до АТВТ "Родон", третя особа на стороні позивача - Рада, та зобов`язано фізкультурно-оздоровчий комплекс "Кристал" АТ ВТ "Родон" усунути перешкоди створені ним ГК "Соколи" у користуванні земельною ділянкою на вул. Вовчинецькій, 225 площею 6,3201 га шляхом звільнення вказаної земельної ділянки; визнано недійсним договір оренди землі укладений між Сільрадою та філією АТВТ "Родон" ФОК "Кристал" від 02.11.2006, зареєстрований 13.04.2007 за № 06.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2008 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2008 у справі № 7/85 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2007 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.32. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2013 у справі № 909/538/13 за позовом ГК "Соколи" до Ради, за участю Сільради, ТОВ "Х-Адванс", задоволено позов ГК "Соколи" до Ради про укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 16.03.2006, в редакції запропонованій позивачем; зобов`язано укласти між Радою та ГК "Соколи" додаткову угоду до договору оренди землі від 16.03.2006.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 у справі № 909/538/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2013 скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено повністю. Апеляційним господарським судом встановлено факт припинення станом на 13.04.2007 договору оренди від 16.03.2006, укладеного з гаражним кооперативом, у зв`язку із закінченням річного строку дії такого договору та відсутності його переукладення (продовження) на новий строк.

5.33. Згідно з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 у справі № 909/837/13 відмовлено в позові ГК "Соколи" до Сільради, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - АТВТ "Родон", ТОВ "Х-Адванс", про визнання за ГК "Соколи" права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га для колективного гаражного будівництва (обслуговування гаражів), розташованої на вул. Вовчинецькій, 225, в м. Івано-Франківську, та про визнання недійсними рішення Сільради від 16.04.2008 про видачу АТВТ "Родон" державного акта на право власності на вказану земельну ділянку, а також державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 657804, виданого 25.10.2012 ТОВ "Х-Адванс" та державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 825462, виданого 04.06.2008 АТВТ "Родон".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.05.2023 у справі № 909/837/13 відмовлено в задоволенні заяви ГК "Соколи" про перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 за нововиявленими обставинами та залишено в силі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 у справі № 909/837/13.

5.34. У листопаді 2014 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області (справа № 909/1345/14) з позовом до Сільради і АТВТ "Родон" про скасування рішення Сільради від 07.02.2008 про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки площею 6,3201 га на вул. Вовчинецькій, 225 у с. Вовчинець в оренду АТВТ "Родон"; скасування рішення Вовчинецької сільради від 29.02.2008, яким погоджено звіт про експертну оцінку вказаної земельної ділянки, затверджено її вартість та вирішено продати АТВТ "Родон"; визнання недійсним договору оренди землі від 13.02.2008, укладеного між Вовчинецькою сільрадою та АТВТ "Родон"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2008, укладеного між Сільрадою та АТВТ "Родон"; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :09:003:0118, виданого АТВТ "Родон" 04.06.2008.

Ухвалами Господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2015, 28.01.2015 та 12.10.2016 у справі № 909/1345/14 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ГК "Соколи", ТОВ "Х-Адванс", та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Раду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 у вказаній справі, позов задоволено частково; скасовано рішення Вовчинецької сільради від 29.02.2008 та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2008; у решті позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 зазначені судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Через неможливість утворення нового складу суду для розгляду справи № 909/1345/14 вказану справу передано на розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду справи останнім рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2022, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду у справі № 909/1345/14 від 09.11.2022 постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 залишено без змін.

5.35. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.05.2023 у справі № 344/11256/21 за позовом фізичної особи до ТОВ "ІОЛІТ - ІФ", ТОВ "Х-Адванс", Ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ПАТ "Родон", ТОВ "ІКС-Адванс", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОК "ГК "Cоколи", про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним і скасування договору про внесення змін до договору купівлі-продажу, в позові відмовлено повністю.

5.36. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 за позовом ГК "Соколи" до Івано-Франківської обласної ради, треті особи - Сільрада та Рада, про визнання нечинним рішення, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі № 809/563/15 та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2020, визнано нечинним рішення Івано-Франківської обласної ради від 05.12.2014 № 1499-33/2014 "Про встановлення межі населеного пункту с. Вовчинець Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради".

5.37. Разом із тим, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.11.2023 у справі № 344/2001/15-а за позовом ГК "Соколи" до Ради, третя особа - Сільрада, визнано протиправним і скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 08.08.2013 № 1191-37 "Про погодження меж між м. Івано-Франківськ та с. Вовчинець", яким було погоджено межу між м. Івано-Франківськ та с. Вовчинець згідно з проєктом землеустрою щодо встановлення межі с. Вовчинець Сільради, виготовленого ДП "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

5.38. Зазначені обставини зумовили звернення Ради з позовом, обґрунтовуючи це тим, що Сільрада, діючи поза межами наданих їй повноважень та за відсутності відповідної компетенції, прийняла рішення щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, що спричинило її вибуття з комунальної власності Ради поза волею законного власника та подальший перехід у приватну власність ТОВ "ІОЛІТ - ІФ".

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Ради не підлягає задоволенню з таких підстав.

6.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.3. Предметом позову у цій справі є вимоги Ради про витребування з незаконного володіння ТОВ "ІОЛІТ - ІФ" земельної ділянки площею 6,2207 га, кадастровий номер 090030118, розташованої за адресою: вул. Вовчинецька, 225, м. Івано-Франківськ, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 53383106 від 30.07.2020 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку за Відповідачем.

6.4. Відповідний спір уже був предметом касаційного перегляду Верховним Судом, який за його результатами визнав обґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції в частині наявності підстав для задоволення вимоги про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння.

Водночас суд касаційної інстанції дійшов висновку про неправильне застосування апеляційним судом приписів статей 256- 261 Цивільного кодексу України та неврахування правових висновків щодо застосування цих норм, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, відповідно до яких порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями; закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи, тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

У зв`язку з чим Верховним Судом в порядку положень статті 316 Господарського процесуального кодексу України надано вказівки, щодо необхідності суду апеляційної інстанції надати належну правову оцінку заяві Відповідача про застосування позовної давності, з урахуванням положень статей 256- 261 Цивільного кодексу України, правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, і практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення інституту позовної давності як складової принципу юридичної визначеності, з огляду на момент, коли Позивач довідався або повинен був довідатися про порушення свого права.

6.5. З огляду на аргументи касаційної скарги та мотиви, наведені судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, предмет касаційного перегляду у цій справі передбачають перевірку:

- належності застосування судом апеляційної інстанції статей 256-261 Цивільного кодексу України щодо визначення моменту початку перебігу позовної давності за вимогами про витребування спірного нерухомого майна з урахуванням підходів, сформованих Верховним Судом та з урахуванням вказівок, викладених Верховним Судом у постанові від 04.03.2025 у цій справі.

Водночас надання зазначеним доводам правової оцінки здійснюється за умови підтвердження наявності підстав для касаційного перегляду відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

6.6. З приводу наведеного Суд зазначає про таке.

6.7. Позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

6.8. Відповідно до статті 257 цього ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

6.9. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

6.10. Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 910/9452/17 зазначив, що визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

6.11. Також Велика Палата Верховного Суду зазначала, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники (постанова від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16).

6.12. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" у частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

6.13. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

6.14. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив (постанови Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 910/5349/18, від 18.05.2021 у справі № 922/4571/14, від 13.10.2021 у справі № 914/687/20 тощо).

6.15. Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

6.16. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно з нормами частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статями 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Така позиція Верховного Суду викладена у постановах від 23.02.2021 у справі № 910/5349/18, від 18.05.2021 у справі № 922/4571/14, від 13.10.2021 у справі № 914/687/20, від 27.11.2024 у справі № 904/3502/22, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14 та від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17.

6.17. Нормами частин третьої-п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

6.18. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

6.19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, аналізуючи положення статті 261 Цивільного кодексу України, зазначила, що оскільки право власності територіальної громади на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли міська рада довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

6.20. За результатами нового розгляду спору на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 04.03.2025 у цій справі, суд апеляційної інстанції, встановлюючи момент початку перебігу позовної давності, виходив із того, що Рада не лише мала об`єктивну можливість, а й була наділена прямим обов`язком здійснювати контроль за збереженням права комунальної власності на спірну земельну ділянку.

Аналізуючи матеріали справи, суд урахував, зокрема, наявність численних судових спорів щодо цієї ділянки, у яких Позивач брав участь починаючи з 2007 року, що, за оцінкою колегії суддів, передбачає його обізнаність про фактичне володіння та розпорядження земельною ділянкою Сільською радою. Відтак апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Рада була обізнана про відповідні фактичні дії з 2007 року, а з 2008 року - також про вибуття земельної ділянки з комунальної у приватну власність.

За таких умов колегія суддів констатувала, що вже у 2008 році Позивач об`єктивно міг довідатися про порушення свого права, тоді як вимогу про витребування майна у цій справі заявлено лише у 2024 році. При цьому суд зауважив, що Позивач не довів обставин, які б свідчили про неможливість дізнатися про порушення права раніше, та не заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

6.21. У такий спосіб Західний апеляційний господарський суд, за наслідками аналізу матеріалів справи та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у цій справі, а також у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, дослідив процесуальну поведінку Ради, наявність у неї відповідного обов`язку та реальної можливості довідатися про порушення свого права, пов`язане з вибуттям спірної земельної ділянки з комунальної у приватну власність, і надав оцінку доказам щодо існування та перебігу судових проваджень, у яких Рада брала участь, як таким, що мають значення для встановлення моменту її обізнаності про відповідні обставини.

З огляду на це застосований апеляційним господарським судом підхід до визначення початку перебігу позовної давності за статтею 261 Цивільного кодексу України відповідає позиціям викладеним Верховного Суду викладених у цій справі та у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, оскільки колегія суддів визначила початок перебігу позовної давності з урахуванням дослідження та оцінки обставин щодо того, коли Позивач дізнався або об`єктивно міг дізнатися про порушення права, беручи до уваги предмет позову й фактичні дані справи, а не лише обставину підтвердження порушення прав Позивача судовим рішенням.

6.22. Заперечуючи правомірність наведеного підходу та наполягаючи на неправильному застосуванні судом апеляційної інстанції приписів статей 256- 261 Цивільного кодексу України, Скаржник посилається на правові висновки щодо застосування зазначених норм, викладені у постановах Верховного Суду від 19.08.2025 у справі № 911/2634/23, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 12.07.2024 у справі № 918/744/23. За твердженням Скаржника, негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення, а тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі відсутні.

6.23. Суд зазначає, що у наведених Скаржником постановах сформульовано підхід, за яким негаторний позов може бути предявлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Водночас посилання на ці висновки не може бути визнано обґрунтованим у межах даного спору, оскільки заявлена у цій справі вимога за своїм змістом та правовою природою є віндикаційною, а не негаторною.

6.24. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (аналогічний висновок викладено в пункті 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що набуття приватної власності на них є неможливим в принципі, то ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. У таких випадках порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов.

6.25. Оскільки з урахуванням установлених характеристик спірної земельної ділянки та правового режиму її використання відсутні визначені законом заборони чи обмеження щодо можливості набуття такої ділянки у приватну власність, належним і ефективним способом захисту у такому спорі є пред`явлення віндикаційного позову, звернення з яким і було реалізовано Позивачем у межах відповідної справи.

6.26. З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що правові висновки, на які посилається Скаржник, сформульовані за інших фактичних та нормативних передумов і в іншому контексті правового регулювання, а відтак не є релевантними для вирішення цього спору.

6.27. Посилання Скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, відповідно до якої позовна давність до позовних вимог про витребування майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовується, колегією суддів також відхиляються з огляду на те, що у постанові від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від наведеного висновку, а також висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.03.2018 у справі № 904/10673/16, про те, що приписи про позовну давність до позовних вимог про витребування майна не застосовуються.

Стосовно незастосовності такого висновку було наголошено також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц.

6.28. Щодо доводів Скаржника про необґрунтованість визначення судом апеляційної інстанції початкової дати перебігу позовної давності з огляду на те, що у переліку судових рішень, які стосувалися спірної земельної ділянки, Рада не виступала позивачем, колегія суддів зазначає таке.

У цьому контексті обставина обізнаності особи про порушення її права (а також момент, коли вона дізналася або могла дізнатися про таке порушення) не зводиться виключно до її процесуального статусу у відповідному спорі та не передбачає, що лише набуття статусу позивача є необхідною передумовою для висновку про можливість отримання такою особою відповідної інформації. Визначальними є фактичні дані, які у сукупності свідчать про об`єктивну можливість усвідомлення порушення та його наслідків, незалежно від процесуальної ролі у справі.

Суд апеляційної інстанції, встановлюючи початок перебігу позовної давності, врахував та проаналізував участь Ради у спорах, пов`язаних зі спірною земельною ділянкою, а також характер таких правовідносин і правові наслідки відповідних судових рішень, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для оцінки можливості обізнаності Ради у визначений судом період.

Водночас, посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Рада не навела конкретних обставин, які, на її переконання, залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції та могли б вплинути на висновок щодо початкової дати перебігу позовної давності. За таких умов наведені доводи зводяться до незгоди з оцінкою судом установлених обставин і не спростовують висновку апеляційного суду.

6.29. Необґрунтованими колегія суддів визнає також заперечення Скаржника, які зводяться до тверджень про неправомірність висновку апеляційного господарського суду щодо пропуску строку позовної давності з огляду на те, що у мотивувальній частині постанови наведено дату 12.07.2018, у зв`язку з чим, на думку Скаржника, строк позовної давності не є пропущеним.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що, вирішуючи питання застосування позовної давності, суд апеляційної інстанції виходив із сукупності встановлених у справі обставин, пов`язаних з обізнаністю Позивача про фактичне володіння та розпорядження спірною земельною ділянкою, а також про її вибуття з комунальної у приватну власність.

Так, апеляційний суд, посилаючись на матеріали справи, установив наявність численних судових спорів щодо цієї земельної ділянки, у яких Позивач брав участь починаючи з 2007 року. За висновком апеляційної інстанції, наведене свідчить про те, що Позивач був обізнаний про фактичне володіння та розпорядження земельною ділянкою Сільрадою вже з 2007 року, а з 2008 року - також про вибуття цієї земельної ділянки з комунальної у приватну власність.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вже у 2008 році Позивач об`єктивно міг довідатися про порушення свого права, тоді як вимогу про витребування майна у цій справі заявлено лише у 2024 році. Отже, з мотивів оскаржуваної постанови випливає, що апеляційний господарський суд визначив саме 2008 рік як початок перебігу позовної давності, а не 12.07.2018, як це помилково тлумачить Скаржник.

Поряд з цим апеляційний господарський суд зазначив, що Позивач не довів обставин, які б свідчили про неможливість дізнатися про порушення права раніше, та не порушував питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду. У відповідному контексті суд апеляційної інстанції зазначив, що як учасник у справі № 809/563/15 станом на 12.07.2018 (дату ухвалення рішення суду першої інстанції), Рада безумовно могла і повинна була бути обізнана про обставини місцезнаходження та приналежності спірної земельної ділянки.

Отже, наведення у мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначеної дати не має самостійного правового значення при визначенні початку перебігу позовної давності та не ототожнюється судом із моментом, з якого такий строк підлягає обчисленню. Вказане посилання використано апеляційною інстанцією в іншому смисловому контексті, а саме як обставина, що підтверджує обізнаність Ради про відчуження спірного майна станом на відповідну дату і, відповідно, могла б підлягати врахуванню при вирішенні питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності за умови заявлення Радою відповідного клопотання. Втім у межах цієї справи такого клопотання подано не було.

За таких умов наведені доводи Скаржника ґрунтуються на неправильному тлумаченні мотивів судового рішення та не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки не містять посилань на конкретні обставини чи правові аргументи, які б свідчили про помилковість застосування норм матеріального права.

6.30. При цьому колегія суддів зазначає, що доводи Ради про те, що до завершення судового розгляду у справах № 2а-589/08 (344/10397/14-а) та № 344/2001/15 вона не мала достатніх правових підстав розцінювати будь-які дії з відчуження спірної земельної ділянки як такі, що порушують права та інтереси територіальної громади, з огляду на наявність юридичної невизначеності (судового спору) щодо належності цієї ділянки, а також твердження, що лише після остаточного вирішення спору постановою Верховного Суду від 28.11.2023 у справі № 344/2001/15 Рада дізналася про порушення свого права, за своєю правовою природою є за своїм змістом обґрунтуванням поважності причин пропуску позовної давності.

Водночас, як установлено судами попередніх інстанцій, Позивач не заявляв клопотання про визнання поважними причин пропуску відповідного строку, у зв`язку з чим такі обставини не були предметом дослідження та не отримали оцінки судів. За таких умов колегія суддів, з огляду на межі касаційного перегляду, позбавлена можливості на цій стадії надавати оцінку аргументам, які не були заявлені належним чином та не розглядалися судами попередніх інстанцій.

6.31. Відтак, Скаржник, обґрунтовуючи касаційну скаргу за пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердив, що Західний апеляційний господарський суд застосував статті 256-261 Цивільного кодексу України без урахування підходів, сформульованих Верховним Судом.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7.4. Оскільки наведена Скаржником підстава касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення у справі - залишенню в силі.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у справі № 909/68/24 залишити без змін.

3. Поновити виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.06.2024 у справі № 909/68/24

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко