ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р. Справа № 909/1078/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс"

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2025 (повне рішення складено 19.11.2025, суддя С. М. Кобецька)

у справі № 909/1078/25

за позовом Фізичної особи - підприємця Олійника Віталія Івановича

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс"

про стягнення заборгованості в сумі 114 076,13 грн, з яких: 72 000,00 грн - заборгованості з орендних платежів, 2119,08 грн - заборгованості з компенсації комунальних платежів, 36000,00 грн - неустойки, 3607,90 грн - пені, 349,15 грн - 3% річних

Господарський суд Івано-Франківської області в рішенні від 12.11.2025 у справі № 909/1078/25 ухвалив: - задоволити позов Фізичної особи-підприємця Олійника Віталія Івановича; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс" 114 076,13 грн, з яких: 72 000,00 грн заборгованості з орендних платежів, 2119,08 грн заборгованості з компенсації комунальних платежів, 36 000,00 грн - неустойки, 3607,90 грн пені, 349,15 грн 3% річних та 2422,40 грн судового збору.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2025 у справі № 909/1078/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Олійника Віталія Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс" про стягнення заборгованості в частині стягнення 36 000,00 грн неустойки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що між сторонами 03.09.2021 було укладено договір оренди нерухомого майна № 15/19, який рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 у справі № 909/623/25 розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 01.08.2025. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України з моменту набрання судовим рішенням законної сили зобов`язання сторін за договором оренди припинилися. Незважаючи на це, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 785 ЦК України, стягнув з відповідача неустойку у вигляді подвійної орендної плати за період з 01.08.2025 по 15.08.2025, дійшовши помилкового висновку про прострочення повернення орендованого майна.

Апелянт зазначає, що орендоване приміщення було фактично звільнене відповідачем ще у липні 2025 року, невдовзі після ухвалення судового рішення про розірвання договору та виселення. Докази, на які послався суд першої інстанції, а саме лист-вимога позивача від 07.08.2025 та акт приватного виконавця від 15.08.2025, не підтверджують факту звільнення приміщення саме 15.08.2025 та не можуть вважатися належними і допустимими доказами., оскільки лист-вимога є одностороннім документом, складеним виключно позивачем, і не доводить фактичного користування приміщенням відповідачем у спірний період; акт приватного виконавця не є актом примусового виселення, оскільки з його змісту вбачається, що боржник самостійно виконав рішення суду. Крім того, акт складено за участю особи, яка не мала повноважень представляти інтереси відповідача, та з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», без участі понятих.

Скаржник вважає, що посилання місцевого суду на наявність відтиску печатки Товариства відповідача, як підтвердження повноважень особи, що підписала акт, є безпідставним, оскільки чинне законодавство не пов`язує дійсність документів юридичної особи з наявністю печатки, а сам відтиск є нечітким і не дозволяє ідентифікувати його належність ТзОВ «Медекс Плюс».

Таким чином, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 36 000,00 грн неустойки за прострочення повернення орендованого майна є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив свої заперечення на доводи апелянта. Зазначив, що у зв`язку з невиконанням відповідачем в добровільному порядку рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 у справі № 909/623/25, яким розірвано договір оренди та ухвалено виселити відповідача з орендованого приміщення, позивач був змушений звернутися до органів примусового виконання.

Згідно з актом приватного виконавця від 15.08.2025, саме цього дня відповідач фактично звільнив орендоване приміщення та передав ключі, що підтверджує наявність прострочення повернення майна після набрання рішенням суду законної сили. Вказаний акт складений у межах виконавчого провадження, підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача, а тому є належним і допустимим доказом.

Твердження апелянта про звільнення приміщення у липні 2025 року не підтверджені жодними належними доказами, а доводи щодо відсутності повноважень у представника відповідача та необхідності участі понятих під час складання акту не ґрунтуються на вимогах ЗУ «Про виконавче провадження» та спростовуються матеріалами справи.

Відтак, позивач вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 785 ЦК України та правомірно стягнув з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період прострочення повернення об`єкта оренди. Таким чином, апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

З огляду на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, з врахуванням ціни позову, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс" здійснюється Західним апеляційним господарським судом без виклику представників сторін.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні докази, судова колегія встановила наступне:

03.09.2021 між Фізичною особою-підприємцем Олійником Віталієм Івановичем (позивач, за договором - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс" (відповідач, за договором - орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 15/19.

За змістом вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 90 (дев`яносто) кв.м, що знаходиться за адресою: місто Калуш, проспект Лесі Українки, будинок 27а (далі - об`єкт оренди), який належить орендодавцю на праві власності (п.1.1). Об`єкт оренди передається з метою здійснення підприємницької діяльності з медичної практики (п.1.2). Орендодавець передає, а орендар приймає об`єкт оренди, з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі об`єкта оренди (п.2.1). Акт прийому-передачі, підписаний уповноваженими представниками cторін, є доказом фактичної передачі об`єкта оренди. Підписання акта прийому-передачі не спричиняє передачу орендарю право власності на об`єкт оренди, протягом терміну дії цього договору орендар здійснює лише право користування об`єктом оренди (п.2.2). Повернення орендарем об`єкта оренди здійснюється в 5-ти денний термін з дня закінчення строку дії договору або з дня його розірвання. Перед поверненням об`єкта оренди cторони проводять його загальний огляд та перевіряють його технічний стан (п.2.3). Факт повернення об`єкта оренди та його належний технічний стан підтверджується шляхом підписанням сторонами акта прийому-передачі об`єкта оренди (п.2.4). Обов`язок зі складання акта прийому-передачі покладається на сторону, яка передає чи повертає об`єкт оренди (п.2.5). Сторони встановили, що розмір орендної плати за об`єкт оренди становить 400,00 грн (чотириста гривень) за 1 кв.м. (один квадратний метр) за один місяць. Загальна сума орендної плати становить 36 000,00 грн (тридцять шість тисяч гривень 00 копійок) в місяць. Розмір орендної плати може бути змінений лише за згодою сторін, яка оформляється у вигляді додаткової угоди до даного договору (п.3.1). Компенсація оплати за електроенергію, газ воду та теплопостачання, комунальні платежі здійснюються орендарем відповідно до показників лічильників та виставлених рахунків. Будь яких інших платежів, крім визначених п.3.1 та п.3.3 не передбачено (п.3.3). Орендар сплачує орендну плату до 20 числа поточного місяця за поточний місяць на підставі виставлених рахунків. У випадку неотримання орендарем рахунку до 20 числа поточного місяця включно, сплата орендарем орендної плати відтерміновується до моменту виставлення орендодавцем та отримання орендарем рахунку (п.3.4). Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п.4.1.2). У випадку прострочення зобов`язання по сплаті орендної плати більше одного місяця, відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діяла на період прострочення платежу (п.6.2). Термін дії договору оренди становить тридцять п`ять місяців з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди (п.8.1). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця до закінчення строку дії даного договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п.8.5). Термін використання об`єкта оренди припиняється у випадку дострокового припинення договору (п.7.3).

03.09.2021 між сторонами було підписано акт приймання-передачі приміщень, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 90 кв. м, що розташоване за адресою: м. Калуш, проспект Лесі Українки, будинок 27а, з метою здійснення підприємницької діяльності у сфері медичної практики. Пунктом 3 зазначеного акта передбачено, що передане приміщення перебуває у справному технічному стані та є придатним для експлуатації.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 у справі № 909/623/25, яке набрало законної сили 01.08.2025, договір оренди нерухомого майна № 15/19 від 03.09.2021 розірвано; ухвалено виселити відповідача з об`єкта оренди; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати та компенсації комунальних платежів по травень 2025 року (включно), а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за прострочення виконання грошових зобов`язань.

07.08.2025 позивач звернувся із заявою про примусове виконання рішення суду у справі № 909/623/25 до органів примусового виконання судових рішень - приватного виконавця.

07.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким Володимиром Васильовичем відкрито виконавче провадження та винесено постанову ВП № 78805520 про примусове виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області № 909/623/25 від 06.08.2025 щодо виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс».

15.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким Володимиром Васильовичем складено акт, яким зафіксовано факт виселення відповідача з орендованого приміщення. Зазначений акт складено за участю представника боржника, що підтверджується його підписом, скріпленим печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс».

Позивачем було направлено відповідачу рахунки на сплату орендних платежів та компенсацію комунальних платежів за період червеньлипень 2025 року, що підтверджується витягом про доставку з електронного кабінету позивача. Однак, в порушення умов договору, відповідач оплату зазначених коштів не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Оцінивши наявні у справі докази та перевіривши їх відповідність встановленим обставинам, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

За змістом ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права місцевим судом, які відповідно до ст.277 ГПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення, відтак, в апеляційному порядку перевіряється правильність висновків суду першої інстанції виключно в оскаржуваній частині, а саме щодо встановлення наявності чи відсутності прострочення повернення об`єкта оренди після припинення договору та правомірність застосування до відповідача наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Обов`язки наймача у разі припинення договору найму регулює ст. 785 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Водночас, невиконання наймачем передбаченого ч.1 ст.785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності). Тобто, судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав (постанова Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 911/255/23).

Неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Неустойка, за ч.2 ст.785 ЦК України, має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19);

Умисел, як форма вини, включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків). Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 у справі № 909/623/25, яке набрало законної сили 01.08.2025, договір оренди нерухомого майна № 15/19 від 03.09.2021 розірвано та ухвалено виселити відповідача з об`єкта оренди. Зазначені обставини відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню.

Після припинення договору на відповідача покладався обов`язок негайно повернути орендодавцю об`єкт оренди у порядку, визначеному ст. 785 ЦК України та умовами договору. Матеріалами справи підтверджується, що фактичне повернення орендованого приміщення відбулося лише 15.08.2025, що зафіксовано актом приватного виконавця, складеним у межах виконавчого провадження, відкритого у зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення у добровільному порядку.

Доводи апелянта про звільнення приміщення у липні 2025 року належними та допустимими доказами не підтверджені та не спростовують встановленого факту прострочення виконання зобов`язання з повернення об`єкта оренди. Водночас, відповідач не довів відсутності своєї вини у порушенні зазначеного зобов`язання, як того вимагають приписи ч. 2 ст. 614 ЦК України.

За таких обставин, у позивача виникло право на застосування передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України майнової відповідальності у вигляді неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

Посилання апелянта на те, що відтиск печатки, якою скріплено акт приватного виконавця, не належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс», колегія суддів оцінює критично з огляду на таке:

Згідно з положеннями ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, не лише позивач повинен доводити обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, але й відповідач повинен довести свої заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для оформлення та фіксації господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть складатися у паперовій або електронній формі та повинні містити обов`язкові реквізити, серед яких посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, а також особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у відповідній операції.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18, відтиск печатки належить до таких даних, які дають змогу ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Встановивши наявність відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс» на акті приватного виконавця від 15.08.2025, та враховуючи, що відповідач не довів фактів протиправного використання печатки або її втрати, колегія суддів вважає, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання печатки, зокрема при її проставленні на документах, що фіксують виконання судового рішення та господарські зобов`язання.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

З врахуванням викладеного та оцінених у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин справи. Аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть слугувати підставою для його зміни чи скасування.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Медекс Плюс" відмовити.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2025 у справі № 909/1078/25 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік