ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/1920/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

за участю представників:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рожнятів Торф" - Вегера А.А., адвокат (ордер АІ№2102173 від 19.01.2026),

відповідача - Антимонопольного комітету України - Рудченко Є.Д. (самопредставництво),

третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Меткон Плюс" - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 (суддя Підченко Ю.О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 (колегія суддів: Михальська Ю.Б. - головуючий, Тищенко А.І., Мальченко А.О.)

у справі №910/1920/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рожнятів Торф" (далі - ТОВ "Рожнятів Торф")

до Антимонопольного комітету України (далі - АМК; Комітет),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Меткон Плюс" (далі - ТОВ "Меткон Плюс")

про визнання недійсним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Рожнятів Торф" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 14.11.2024 №451-р у справі №145-26.13/1-24 (далі - Рішення №451-р).

Рішенням №451-р, зокрема:

- визнано, між іншим, що ТОВ "Рожнятів Торф" вчинило порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища "Під Бором", яке розташоване в межах Калуського району Івано-Франківської області (ідентифікатор SUE001-UA-469), проведеного Державною службою геології та надр України;

- накладено на ТОВ "Рожнятів Торф" штраф у розмірі 226 666,00 грн за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Рішення №451-р, яке стосується встановлення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на ТОВ "Рожнятів Торф" у розмірі 226 666,00 грн прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Рішенням не доведена антиконкурентна узгоджена поведінка ТОВ "Рожнятів Торф", не зазначені докази, які підтверджують антиконкурентну узгоджену поведінку з іншими учасниками торгів та негативний вплив на конкуренцію на ринку в цілому у вигляді настання певних негативних наслідків для інших суб`єктів господарювання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд міста Києва рішенням від 22.05.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 07.10.2025, у справі №910/1920/25 позов задовольнив повністю.

Визнав недійсним та скасував рішення Антимонопольного комітету України від 14.11.2024 № 451-р по справі № 145-26.13/1-24.

Присудив до стягнення з АМК на користь ТОВ "Рожнятів Торф" судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Рішення судів мотивоване тим, що у межах розгляду антимонопольної справи, враховуючи закріплену за органами Комітету виключну компетенцію розглядати та проводити розслідування у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, Комітетом не було встановлено та доведено факти, які у своїй сукупності свідчать про, зокрема, узгодження ТОВ "Рожнятів Торф" своєї поведінки при підготовці до участі та участі в аукціоні, зокрема, про обмін між ними інформацією та сприяння у перемозі в аукціоні саме ТОВ "Рожнятів Торф". У свою чергу, в позовній заяві ТОВ "Рожнятів Торф" у розумінні Господарського процесуального кодексу України належно обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки в якості аргументів та доказів позивач наводить більш вірогідні, належні, допустимі та достовірні докази на спростування викладених у Рішенні №451-р обставин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АМК звернувся з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі №910/1920/25 скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ТОВ "Рожнятів Торф" відмовити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, АМК посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначає про неврахування:

- постанов Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 27.01.2022 у справі № 910/16243/20 та від 26.05.2022 у справі № 910/20099/20 щодо обов`язку суду оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, також судом не враховано, що обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватись судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності (статті 74, 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України);

- постанов Верховного Суду від 21.09.2021 № 904/5842/20, від 02.06.2022 у справі № 910/267/20 щодо того, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства;

- постанов Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/4542/20, від 11.06.2020 у справі № 910/10212/19, від 28.10.2022 у справі № 910/20229/20, від 27.01.2022 у справі № 910/16243/20, від 26.05.2022 у справі № 910/20099/20, від 22.10.2019 у справі № 910/2988/18, від 05.08.2019 у справі № 922/2513/18, від 07.11.2019 у справі № 914/1696/18 щодо застосування статей 73-76, 86 ГПК, якими встановлено обов`язок здійснення доказів у їх сукупності та взаємозв`язку під час оцінки доказів на предмет доведення порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон);

- постанов Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 924/381/17 та від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20 щодо неможливості скасування рішення Комітету в частині іншої аніж Позивач юридичної особи, яка не зверталась за захистом свого права у розумінні статті 14 ГПК України в межах розгляду справи.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

Рішенням №451-р визнано, що, зокрема, ТОВ "Рожнятів Торф" вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища "Під Бором", яке розташоване в межах Калуського району Івано-Франківської області (ідентифікатор SUE001-UA-469), проведеного Державною службою геології та надр України.

За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього Рішення, накладено на ТОВ "Рожнятів Торф" штраф у розмірі 226 666,00 грн (пункт 3 Рішення).

У Рішенні №451-р у справі №145-26.13/1-24 АМКУ встановлено таке.

Державною службою геології та надр України за допомогою вебпорталу "PROZORRO.SALE: (https://prozorro.sale/auction/) проведено електронний аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами родовища "Під Бором" (далі також - аукціон). Вартість геологічної інформації - 6% ціни спеціального дозволу на користування надрами, що визначається на аукціоні (електронних торгах), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 №1075 "Про затвердження Методики визначення вартості геологічної інформації, отриманої за рахунок коштів державного бюджету" (із змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 №836). Вартість пакету аукціонної документації - 44 237,04 грн (з ПДВ). В адміністративному відношенні родовище "Під Бором" розташоване в межах Калуського району Івано-Франківської області на відстані 1 км на північ від с. Верхній Струтинь. Вид корисної копалини: торф. Вид користування надрами та строк, на який надається дозвіл: видобування корисних копалин, 20 років (ідентифікатор № SUE001-UA-469).

Кінцевий строк подання пропозицій: 04 вересня 2023 року о 20:00.

Дата проведення аукціону: 05 вересня 2023 року, 11:10.

Початкова ціна продажу: 1 417 854,00 грн без ПДВ.

Розмір мінімального кроку підвищення ціни: 20 000,00 грн.

Розмір гарантійного внеску: 1 000 000,00 грн.

Участь в Аукціоні взяли такі суб`єкти господарювання:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Рожнятів Торф";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Свята Вечеря";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортуна ІФ";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Планета Комфорту";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Меткон Плюс";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркан Прикарпатський Індустріальний Парк";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелена Неділя".

Найвища цінова пропозиція в розмірі 60 000 000,00 грн була у ТОВ "Меткон Плюс", проте ТОВ "Меткон Плюс" було дискваліфіковано відповідно до пункту 30 Порядку проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу користування надрами, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №993 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2023 №749), у зв`язку з відмовою від підписання договору купівлі-продажу дозволу.

Договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування торфу родовища "Під Бором", яке знаходиться в Калуському районі Івано-Франківської області, Державною службою геології та надр України від 03.10.2023 №7/3-23 укладено з ТОВ "Рожнятів Торф" на суму 35 200 000, 00 грн.

Встановлюючи антиконкурентні узгоджені дії, у Рішенні №451-р Комітетом встановлено таке: наявність взаємозв`язків між ТОВ "Меткон Плюс" і ТОВ "Рожнятів Торф" ( ОСОБА_1 (співзасновник та кінцевий бенефіціарний власник ТОВ "Рожнятів Торф") та ОСОБА_2 (керівник у ТОВ "Меткон Плюс") є пов`язаними особами (сестрами) та через родинні зв`язки мали безпосередній вплив на господарську діяльність ТОВ "Меткон Плюс" і ТОВ "Рожнятів Торф"); надання фінансової допомоги відповідачам однією особою - ОСОБА_3 та третьою особою - ТОВ "Мостобудівницй загін №112", пов`язаного відносинами контролю з одним із відповідачів (ТОВ "Меткон Плюс"); надання взаємної фінансової допомоги ТОВ "Рожнятів Торф" ОСОБА_1 та директором конкурента - "Меткон Плюс" ОСОБА_2 ); єдине джерело походження коштів для сплати відповідачами гарантійних внесків для участі в аукціоні та сплати ТОВ "Рожнятів Торф" (переможець аукціону) частини коштів за спеціальний дозвіл, придбаний на аукціоні за рахунок коштів, отриманих від ТОВ "Мостобудівницй загін №112" та ОСОБА_3 ; наявність комунікації між позивачем та третьою особою шляхом проведення телефонних з`єднань у період до проведення аукціону та під час його проведення; синхронність дій відповідачів в антимонопольній справі у часі (одночасне здійснення оплати платежів гарантійного внеску); дії ТОВ "Меткон Плюс", спрямовані на забезпечення перемоги "Рожнятів Торф".

За наведених обставин АМК дійшов висновків про обізнаність відповідачів про участь кожного з них в аукціоні та узгодження між ними спільної поведінки. Узгодивши свої дії під час підготовки до участі в аукціоні, відповідачі змінили ризик, що породжує конкуренція, на координацію своєї економічної поведінки. Така координація економічної поведінки призвела до усунення між ними конкуренції під час проведення аукціону.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним Рішення №451-р зазначає, що воно прийняте з неправильним застосуванням норм Закону України "Про захист економічної конкуренції", що стало підставою для хибних висновків (кваліфікації дій) щодо узгодження спільної поведінки між позивачем та третьою особою.

Зокрема, ТОВ "Рожнятів Торф" зазначає, що самі по собі родинні зв`язки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не встановлюють цивільні права та обов`язки осіб і не визначають можливості спільно або узгоджено впливати на господарську діяльність суб`єктів господарювання; перебування суб`єктів господарювання у фінансових та господарських відносинах не суперечить приписам чинного законодавства та не є свідченням узгодженості дій між ними; отримання поворотної фінансової допомоги після закінчення аукціону не може вплинути на його проведення та результати, відповідно не може їх спотворити; матеріали антимонопольної справи не містять доказів того, що кошти, які надійшли від ОСОБА_3 , могли стати джерелом фінансування ТОВ "Рожнятів Торф" для сплати гарантійного внеску майданчику з метою участі в аукціоні; АМК не здійснив належну перевірку належності номерів телефонів та не врахував пояснення і міркування представників ТОВ "Рожнятів Торф" з приводу того, що номер телефону " НОМЕР_1 " не належить директору ОСОБА_4 ; сплата гарантійних внесків учасниками пропозицій конкурсних торгів в один і той самий день може бути наслідком збігу; початкова та кінцева пропозиція ТОВ "Рожнятів Торф" є найвищою серед інших учасників, не беручи до уваги ТОВ "Меткон Плюс".

Третя особа підтримала позовні вимоги ТОВ "Рожнятів Торф".

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи на те, що в матеріалах справи наведені докази та встановленні факти порушення позивачем і третьою особою законодавства про захист економічної конкуренції, а тому прийняте Рішення №451-р відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що:

- самі по собі родинні відносини не встановлюють цивільні права та обов`язки осіб, не визначають можливості спільно або узгоджено впливати на господарську діяльність суб`єктів господарювання. Право на зайняття підприємницькою діяльністю гарантовано Конституцією України;

- ТОВ "Рожнятів Торф" та ТОВ "Меткон Плюс" не мають спільних засновників чи кінцевих бенефіціарів, а також спільних виконавчих органів;

- будучи тільки однією із засновників ТОВ "Рожнятів Торф", ОСОБА_1 не мала повноважень в односторонньому порядку впливати на інших засновників або здійснювати управління поточною діяльністю ТОВ "Рожнятів Торф";

- стосовно зайняття ОСОБА_1 посади провідного інженера ТОВ "Меткон Плюс", то вказана посада не належить до керівних посад. Відповідно до "Класифікатора професій ДК 003:2010" посада провідний інженер відноситься до розділу № 2 "Професіонали", а не до розділу 1 "Керівники";

- посада провідного інженера не є виконавчим органом товариства, не наділяє повноваженнями керувати господарською діяльністю, не може вирішувати питання, не має владних повноважень впливати на господарську діяльність суб`єкта господарювання та її контролювати;

- у Рішенні №451-р не доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали повноваження здійснювати вплив та контроль на один одного в період проведення аукціону. Також не доведено й факту здійснення ними обміну інформацією у період проведення аукціону;

- факт наявності родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також зайняття ОСОБА_1 посади провідного інженера ТОВ "Меткон Плюс" не свідчать автоматично про обмін інформацією між товариствами стосовно участі в аукціоні та вчинення порушення антиконкурентного законодавства;

- ТОВ "Меткон Плюс" та ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" мають спільного кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_2 , та, цілком логічно, що на користь третьої особи вказаним Товариством надавалася поворотна фінансова допомога (у тому числі й у період проведення аукціону);

- ТОВ "Рожнятів Торф" жодної фінансової допомоги до 05.09.2023 (день закінчення аукціону) від ТОВ "Мостобудівельний загін №112" не отримувало. Кошти надійшли на рахунки вже після завершення аукціону, а отримання таких коштів позивачем жодним чином не свідчить по обмін інформацією та домовленості щодо участі в аукціоні між позивачем, третьою особою та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Мостобудівельний загін №112";

- отримання поворотно-фінансової допомоги після закінчення аукціону не може вплинути на його проведення та результати, а отже не може такі результати й спотворити;

- положення Закону та Закону України "Про публічні закупівлі" не містять заборони суб`єктам господарювання, які беруть участь у процедурі закупівлі, мати господарські договірні відносини між собою та не пов`язують наявність таких стосунків з ознаками узгоджених антиконкурентних дій (подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі №917/1357/17);

- доводи Комітету, які наведені в пунктах 52-64 Рішення №451-р, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не доводять вчинення ТОВ "Рожнятів Торф" та ТОВ "Меткон Плюс" антиконкурентних узгоджених дій шляхом спотворення результатів аукціону;

- обставини та періоди надходження коштів на рахунки позивача та третьої особи від ОСОБА_3 та ТОВ "Мостобудівельний загін №112" не свідчать про отримання такої фінансової допомоги (особливо після завершення аукціону) про обмін між ТОВ "Рожнятів Торф" та ТОВ "Меткон Плюс" інформацією під час проведення аукціону;

- недоведеними є висновки Комітету, що кошти, які надійшли від ОСОБА_3 у сумі 1 000 000,00 грн, могли стати джерелом фінансування ТОВ "Рожнятів Торф" для сплати гарантійного внеску майданчику з метою участі в аукціоні;

- 09.11.2023 між позивачем та ТОВ "ФК "Юніос" був укладений Кредитний договір №ЮН-К/2023/11/09-1 на суму 29 000 000,00 грн, що, як вказує позивач, стало основною сумою для оплати за дозвіл. Плата за дозвіл здійснювалася товариством у декілька етапів. 09 листопада 2023 року була оплачена тільки незначна частина коштів, основна сума у розмірі 28 000 000 грн, яка отримана за кредитним договором, оплачена 10 листопада 2023 року. Отже, основним джерелом поповнення коштів для забезпечення участі в аукціоні та сплати вартості спеціального дозволу стали кошти, отримані за Кредитним договором №ЮН-К/2023/11/09-1.Таким чином, висновок Комітету щодо того, що ТОВ "Рожнятів Торф" сплатило гарантійний внесок майданчику та за спеціальний дозвіл, придбаний на аукціоні, саме за кошти, надані фізичною особою ОСОБА_3 та за кошти ТОВ "Мостобудівельний загін №112", не підтверджується фактичними обставинами справи;

- єдиним номером телефону, який зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для здійснення зв`язку з ТОВ "Рожнятів Торф" є НОМЕР_2 , який є номером телефону директора ОСОБА_4

- Номер телефону НОМЕР_3 належить ТОВ "Західно-Українська юридична компанія", про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі Інформація для здійснення зв`язку (до справи додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.10.2023 та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.08.2023);

- Комітет, враховуючи подані до нього пояснення ТОВ "Рожнятів Торф" щодо номеру телефону НОМЕР_3 , не здійснив перевірки його доводів щодо належності/неналежності такого номеру позивачу;

- Рішення №451-р прийняте за відсутності перевірки вказаної інформації, що призвело до його ухвалення без урахування всіх істотних обставин справи;

- оцінивши докази, якими підтверджується час подання учасниками аукціону пакетів документів, можна зробити висновок про недоведеність тверджень відповідача щодо синхронності дій позивача і третьої особи у часі як підстави для притягнення до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій;

- Державна служба геології та надр України дискваліфікувала ТОВ "Меткон Плюс" на підставі пункту 30 Порядку у зв`язку з відмовою від підписання договору купівлі-продажу дозволу, отже, твердження відповідача про наявність дій з боку третьої особи, спрямованих на забезпечення перемоги позивача в аукціоні, не підтверджені належними, допустимими та вірогідними доказами, а тому не прийнялися судами до уваги.

Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

Предметом судового розгляду у цій справі є визнання недійсними та скасування Рішення №451-р про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

Позовні вимоги у цій справі мотивовані недоведеністю АМК наявності обставин, які в силу приписів законодавства про захист економічної конкуренції є обов`язковими для кваліфікації поведінки учасників торгів як антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, та, як наслідок, застосування до останніх заходів відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Зі змісту судових рішень у справах №915/1889/19, №916/2586/20, №917/2101/17 вбачається, що спір виник з огляду на таке.

У справі №915/1889/19 дії позивача кваліфіковано АМК за ознаками частини першої статті 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції як поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення суб`єктом господарювання безпосередньо невизначеному колу осіб неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) товару цього суб`єкта господарювання, чим поширювались неправдиві відомості щодо назви продукту, його споживчих властивостей та стандарту, якому відповідає продукт, а саме, що вказаний продукт є маслом і відповідає вимогам ДСТУ 4399:2005, і які могли вплинути на наміри невизначеного кола осіб щодо придбання цього продукту.

У справі №916/2586/20 АМК визнано дії позивача такими, які полягають в узгодженому встановленні та застосуванні цін на послуги з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільних стоянках у період вересня 2017-2018 років за умови відсутності альтернативних джерел придбання такого товару, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються встановлення цін реалізації товару на ринку послуг з тимчасового зберігання транспортних засобів на автомобільних стоянках та накладено штраф відповідно до статті 52 Закону за вчинення порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 6 вказаного Закону.

У справі №917/2101/17 позов подано про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності на нежитлове приміщення, виробничі будівлі у зв`язку із порушенням вимог чинного законодавства. Внаслідок невиконання позичальником кредитних зобов`язань Відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності на нерухоме майно Позивача. Спір між сторонами виник щодо ціни (вартості) набуття Відповідачем права власності на предмет іпотеки.

Що ж до цих справ №915/1889/19, №916/2586/20, №917/2101/17 і цієї справи, то вони є відмінними за предметом позову (оскарження різних видів рішень АМК: поширення інформації, що вводить в оману: про антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються встановлення цін реалізації товару на ринку послуг та стягнення на предмет іпотеки) його підставами, нормативно-правовим регулюванням.

Водночас у справах №910/16243/20, №910/20099/20 ,№904/5842/20, №910/267/20, №910/4542/20, №910/10212/19, №910/20229/20, № 910/2988/18, №922/2513/18, №914/1696/18 спір виник з огляду на визнання АМК позивачів таким, що вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю та накладено штраф у зв`язку із вчиненням такого порушення.

З огляду на викладене вище, ця справа та справи №910/16243/20, №910/20099/20 ,№904/5842/20, №910/267/20, №910/4542/20, №910/10212/19, №910/20229/20, № 910/2988/18, №922/2513/18, №914/1696/18, є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання недійсним/скасування рішення АМК у частині, що стосується позивача), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, що у контексті змістовного критерію вказує на схожість спірних правовідносин в означених справах.

Відповідно до приписів Закону в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин:

- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);

- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);

- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6);

- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50);

- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Комітет зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, неповно з`ясував обставини які мають значення для справи, не довів обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, що стало підставою для визнання недійсним Рішення №451-р.

На думку скаржника, суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, а тому є підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "Рожнятів Торф".

Узагальнені покликання АМК зводяться, зокрема, до такого:

- суди мають оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, при цьому судами попередніх інстанцій не враховано, що обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності (статті 74, 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України);

- щодо необхідності застосування судами статей 73-76, 86 ГПК, якими встановлено обов`язок здійснення оцінки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку на предмет доведення порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 Закону;

- в контексті оцінки доказів АМК також звертає увагу Суду, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства.

Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, зазначає, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

При цьому, відповідне з`ясування наявності/відсутності підстав для визнання недійсним чи скасування рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.

Верховний Суд виходить з того, що:

- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;

- зазначений у статті 79 ГПК України стандарт доказування як "вірогідність доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач;

- необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;

- на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17]. Такі ж висновки щодо застосування стандарту переваги більш вагомих доказів зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними/скасування рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів і накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Верховний Суд наголошує, що сукупна оцінка доказів, вказаних АМК у рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які, на думку АМК, підтверджують таке узгодження (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 19.09.2024 у справі №910/13422/23).

Застосування приписів статті 86 ГПК України, як норми процесуального права, має загальний характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин на підставі наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм (доказам) властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 ГПК України).

При цьому, докази мають відповідати критеріям належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Зі змісту оскаржуваних судових актів вбачається, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дослідив і надав оцінку доказам, наданим учасниками справи, зокрема, як доказам, які на думку АМК, свідчили про узгодженість дій ТОВ "Рожнятів Торф", так і оцінив і дослідив доводи позивача у контексті позовних вимог, що є предметом спору, фактичних підстав позову та встановивши, що в діях позивача відповідачем не доведено вчинення правопорушення передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, та дійшли висновку про наявність підстав для скасування Рішення АМК відповідно до статті 59 Закону.

При цьому, необхідно врахувати, що ля кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу.

Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

Близька за змістом правова позиція висловлена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 зі справи № 924/381/17, від 12.06.2018 зі справи № 922/5616/15, від 18.10.2018 зі справи № 916/3214/17, від 18.12.2018 зі справи № 922/5617/15, від 05.03.2020 зі справи № 924/552/19, від 11.06.2020 зі справи № 910/10212/19, від 22.10.2019 зі справи № 910/2988/18, від 07.11.2019 зі справи № 914/1696/18, від 02.07.2020 зі справи № 927/741/19, від 09.12.2021 зі справи № 916/3366/20, від 14.06.2022 зі справи № 910/1667/21, і підстави для відступу від неї відсутні.

Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема за антиконкурентні узгодженні дії, які стосувалися спотворення результатів торгів та накладення штрафу належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Закон № 2210 не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів, що не враховано судами попередніх інстанцій. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вирогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України.

Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2019 зі справи № 914/1696/18, від 05.08.2019 зі справи № 922/2513/18, від 11.06.2020 зі справи № 910/10212/19, від 27.01.2022 зі справи № 910/16243/20, від 26.05.2022 зі справи № 910/20099/20, від 28.10.2022 зі справи № 910/20229/20, від 23.03.2021 зі справи № 910/4542/20, від 27.01.2022 зі справи № 910/16243/20 на які посилається скаржник.

При цьому колегією суддів враховується висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.01.2020 зі справи № 910/6507/19, згідно з яким кожна зі справ за участю органів Антимонопольного комітету України є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині.

Верховний Суд звертає увагу на те, що правова позиція стосовно оцінки доказів в справах про визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгодженні дії, які стосуються спотворення результатів торгів (пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2210) та накладення штрафу, є загальною (універсальною) для такої категорії спорів, сталою та послідовною.

Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

З урахуванням сталої позиції Верховного Суду щодо оцінки доказів у порядку частини другої статті 86 ГПК України у судовому рішенні згідно із частиною четвертою статті 238 ГПК України має бути наведене обґрунтування суду щодо того, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів у взаємному зв`язку доказів у справі у їх сукупності з іншими доказами та поясненнями сторін та здійсненням аналізу поведінки саме позивача, як учасника аукціону, у контексті узгодженості саме дій позивача з іншими учасниками аукціону.

Проте, змістом оскаржуваних рішення та постанови судів попередніх інстанції підтверджуються доводи скаржника про те, що судами фактично здійснено оцінку лише кожного доказу окремо, при цьому одночасно з цим не здійснено належної оцінки всім встановленим обставинам справи, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, в їх взаємозв`язку і вірогідності.

Водночас питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи саме з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до приписів статті 86 ГПК України.

Судами не враховано те, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду зі справ № 904/5842/20, № 910/267/20).

Судами не досліджені та не перевірені покладені в основу рішення АМК висновки в аспекті того, чи є у даному випадку встановлені обставини пов`язаності суб`єктів господарювання, які брали участь в аукціоні, з огляду на встановлені у Рішенні АМК України обставини, в сукупності підтвердженням тієї обставини, яка надавала їм можливість обмінюватися інформацією та координувати свою діяльність.

Суди не з`ясували, чи можуть встановлені АМК обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку вважатися випадковим збігом обставин чи наслідком об`єктивних чинників.

Без з`ясування та встановлення наведених обставин висновки судів попередніх інстанцій є певною мірою декларативними та такими, що зроблені без урахування дійсного змісту Рішення АМК.

Отже, Суд погоджується з відповідними доводами касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій сталої та послідовної практики Верховного Суду щодо необхідності здійснення оцінки доказів у справах про оскарження рішень АМК, які стосуються спотворення результатів торгів/аукціонів в порядку частини другої статті 86 ГПК України, враховуючи вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 86 та 236 ГПК України щодо обґрунтованості судового рішення, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті за неповного і не всебічного дослідження обставин справи, та межі розгляду справи судом касаційної інстанції, що імперативно визначені статтею 300 ГПК України, унеможливлюють ухвалення остаточного рішення у цій справі.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи № 910/1920/25 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд звертає увагу на необхідність з`ясування фактичних обставин справи із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності в цілому.

Доводи позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу щодо обґрунтованості та законності рішень судів попередніх інстанцій відхиляються судом касаційної інстанції з мотивів, викладених у цій постанові.

Окрім того, касаційна скарга мотивована, і неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 924/381/17 та від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, щодо застосування статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Неврахування цих висновків, на думку АМК, призвело до того, що суди попередніх інстанцій визнали недійсним рішення №451-р в частині, що стосується іншої аніж позивач юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Так, у справі № 924/381/17 предметом касаційного перегляду було рішення суду про відмову у позові про визнання рішення АМК недійсним.

Верховний Суд з посиланням на статтю 1 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), яка визначала право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, зазначив, що як місцевий, так і апеляційний господарські суди залишили поза увагою те, що рішення АМК стосуються прав не лише позивача, але й іншої особи, яка не є стороною у даній справі, у той час як позивач просив суд визнати недійсним рішення АМК в цілому. За наведених обставин у задоволенні позову підприємця про визнання недійсним рішення АМК у тих частинах, які стосуються підприємця Карелова Д. П., належало відмовити з тих підстав, що у відповідних частинах Рішення АМК не стосується прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Водночас у постанові від 13.03.2023 у справі № 924/381/17 Верховний Суд не формував висновку щодо застосування статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

У справі № 910/6681/20 предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі. Верховний Суд залишив без змін оскаржувану ухвалу, зазначивши, що під час ухвалення рішення місцевого господарського суду (про відмову в позові про визнання недійсним рішення АМК), судом розглядалася вимога позивача про визнання недійсним рішення АМК у частині, що стосується позивача. При цьому дії позивача, полягали у погодженні конкурсних пропозицій під час участі у процедурі закупівлі, кваліфіковані АМК порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

У вказаній справі Верховний Суд з посиланням на частину першу статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зазначив таке: "Кожна особа користується/розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Так, особа щодо прав, обов`язків та інтересів якої ухвалено рішення органів АМК, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має право оскаржити таке рішення АМК. Така особа має право оскаржити рішення АМК лише у частині її прав, обов`язків та інтересів, тобто у тій частині що стосується безпосередньо цієї особи. Не може бути оскаржене рішення АМК особою поза межами її прав та обов`язків, які така особа вважає порушеними відповідним рішенням АМК".

При цьому, рішення АМК, що оспорювалося у справі № 910/6681/20, стосувалося двох юридичних осіб, визначених відповідачами в антимонопольній справі, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії під час процедури публічної закупівлі.

У справі, судові рішення в якій переглядаються, позивач у прохальній частині позовної заяви просив визнати недійсним Рішення АМК, яке окрім самого позивача стосувалися також іншої юридичної особи - ТОВ "Меткон Плюс", яке не було позивачем у цій справі та не заявляло самостійних вимог щодо предмета спору; свої вимоги позивач мотивував порушенням цим рішенням АМК його прав. Тож суд першої інстанції, визнавши недійсними пункти 1, 2 та 3 оспорюваного рішення АМК в частині що стосується іншої аніж позивач особи, неправильно застосував статтю 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Зі свого боку суд апеляційної інстанції помилково залишив рішення у цій частині без змін, не врахувавши вказаного вище правого висновку Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, доводи, викладені в касаційній скарзі АМК, щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій приписів статті 60 Закону №2210, знайшли своє підтвердження.

Отже, судам під час нового розгляду справи необхідно дослідити необхідності здійснення оцінки доказів у справах про оскарження рішень АМК, які стосуються спотворення результатів торгів/аукціонів в порядку частини другої статті 86 ГПК України, враховуючи вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності та врахувати правову позицію Верховного Суду, щодо застосування приписів статті 60 Закону №2210.

Висновки Верховного Суду

Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у цій постанові.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи і такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції передбаченими статтю 300 ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АМК задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду судам слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

Судові витрати

У Верховного Суду відсутні правові підстави для розподілу судового збору, сплаченого АМК за подання касаційної скарги, оскільки Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо понесених судових витрат з дотриманням порядку, передбаченого статтею 129 ГПК України.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 910/1920/25 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова