номер провадження справи 5/199/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 Справа № 908/3572/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбухової В.О., розглянув матеріали позовної заяви

За позовом: Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (пр. Олександра Поля, буд. 2, м. Дніпро, 49004; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Дядя Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 3 500,00 грн.,

За участю представників сторін:

Від позивача: Чечель К.І. (в залі суду) - виписка з від 10.01.2025, посвідчення № 38 від 02.04.2024;

Від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

28.11.2025 через підсистему Електронний суд ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця Дядя Сергія Анатолійовича про стягнення 3 500,00 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 справу №908/3572/25 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/3572/25 в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.12.2025 об 10 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою та запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 22.12.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 21.01.2026 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

В судовому засіданні 21.01.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 21.01.2026 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою підсистеми Електронний суд ЄСІКС.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 500,00 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/28-р/к від 10.04.2025. На підставі викладеного, посилаючись на Закон України «Про Антимонопольний комітет України», Закон України «Про захист економічної конкуренції», позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» Господарського суд Запорізької області у Фізичної особи-підприємця Дяді Сергія Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) є зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.11.2025 місцезнахоженням Фізичної особи-підприємця Дяді Сергія Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) є АДРЕСА_1 .

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 03.12.2025 про відкриття провадження у справі №908/3572/25, ухвалу суду від 22.12.2025 про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті направлено судом до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ЄСІКС відповідача, та вказані ухвали отримано останнім 04.12.2025 та 23.12.2025, що підтверджується Довідками про доставку електронного листа.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №908/3572/25 в суді.

Станом на 21.01.2026 відповідач запропонований ухвалами суду письмовий відзив на позовну заяву та додані до нього документи, на адресу суду не надіслав, а також й доказів повної або часткової оплати суми, заявленої позивачем до стягнення, отже своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

У статті 194 ГПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ

З матеріалів справи вбачається, що Адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення, Позивач) за розглядом матеріалів справи №54/4-23 прийнято рішення від 10.04.2025 №54/28-р/к (далі Рішення), відповідно до пункту 1 резолютивної частини якого визнано, що фізична особа-підприємець Дядя Сергій Анатолійович (реєстраційний номер облікової картки податника податків НОМЕР_1 ) та фізична особа-підприємець Попов Дмитро Васильович (реєстраційний номер облікової картки податника податків НОМЕР_2 ) вчинили порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон 2210-III), у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів проведених в системі Prozorro Східним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (далі Замовник) на закупівлю товару за предметом: Код за ДК 021:20-4 деревина твердих порід (дрова твердолистяної породи: бук, береза, ясен, граб, ільм, в`яз, акація, клен, дуб, модрина) [ідентифікатор закупівлі UA-2018-01-26-002406-b].

За порушення, вказане в пункті 1 резолютивної частини Рішення № 54/28-р/к, згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього Рішення на ФОП Дядю С.А. (реєстраційний номер облікової картки податника податків НОМЕР_1 ) накладено штраф у розмірі 3 500,00 грн.

Статтею 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, повноваження звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також представляти територіальне відділення Антимонопольного комітету України без спеціальної довіреності в суді.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення несплаченої у добровільному порядку пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону 2210-III, особа, на яку накладено штраф за рішенням Відділення, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до частини першої та другої статті 62 Закону 2210-III, строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день

Судом встановлено, що копію Рішення № 54/25-р/к було направлено Відділенням супровідним листом від 21.04.2025 за вих. № 54-02/1618е на адресу Фізичної особи-підприємця Дядя Сергія Анатолійовича: АДРЕСА_1 , який вручений під підпис матері адресата, про що свідчить поштове відправлення №430.

Представник позивача пояснив, що за інформацією АТ «Укрпошта» (лист № 1.30.002.-17545-25 вiд 12.05.2025, вх. від 12.05.2025 № 54-01/368кі), ФОП Дядя С. А. не надавав до поштового відділення № 124 м. Запоріжжя довіреність на уповноважену особу. Тобто, документальне підтвердження вручення ФОП Дяді С.А. або його уповноваженій особі копії Рішення № 54/28-р/к відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України «Голос України», газета Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», «Офіційний вісник України», друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Відділенням інформацію про прийняте Рішення № 54/28-р/к було оприлюднено в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» № 112 (8037) від 04.06.2025, що підтверджується копією відповідної сторінки з газети.

Таким чином, копія Рішення № 54/28-р/к вважається врученим Відповідачу 16.06.2025 (враховуючи, що 14 та 15 червня 2025 року припадають на вихідні дні).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.

Як пояснив представник Позивача, відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/, Відповідач у встановлений законодавством строк Рішення № 54/28-р/к до господарського суду не оскаржував.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», Рішення № 54/28-р/к є законним та відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до абз 4 ч. 2 ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Отже, штраф, накладений Рішенням № 54/28-р/к на Відповідача, підлягав сплаті з урахуванням положень ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції» до 18.08.2025 (включно), оскільки 16.08.2025 та 17.08.2025 припало на вихідні дні суботу та неділю.

Частиною 13 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу, пені.

Відповідно до ч. 8 та 9 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»: у разі якщо протягом строку, встановленого абз. 1 ч. 3 цієї статті (двомісячний строк для сплати штрафу), рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу; наказ голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.

Виконуючою обов`язки Голови Відділення видано наказ про примусове виконання Рішення від 19.08.2025 №54/52-Ю, який пред`явлено разом з супроводжувальним листом від 22.08.2025 за вих. №54-02/3647е до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

03.09.2025 постановою Головного державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Фуклєвою І.Ф. відкрито виконавче провадження ВП №78971902 щодо виконання наказу про примусове виконання рішення від 19.08.2025 №54/52-Ю.

Як пояснив представник позивача, що станом на дату звернення з цією позовною заявою виконавче провадження від 03.09.2025 ВП № 78971902 не завершено та штраф за Рішенням не сплачено.

Отже, станом на день подання позовної заяви Відділення не отримувало від Відповідача, а також і від органів ВДВС документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного Рішенням № 54/28-р/к, а також Відділення не отримувало від Відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 54/28-р/к, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом щодо стягнення з відповідача суми пені у зв`язку з простроченням сплати штрафу.

Згідно з ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17).

Враховуючи, що Відповідачем не сплачено штраф у двомісячний строк передбачений ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме до 18.08.2025, Позивачем на підставі ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» нараховано пеню починаючи з 19.08.2025 (наступний день після закінчення строку для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 54/28-р/к) по 27.11.2025 включно (день на який розраховано пеню).

Відповідно до розрахунку пені, наданого позивачем загальна кількість днів прострочення сплати штрафу складає 101 день. Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу складає: 3 500,00 грн. (розмір штрафу накладений Рішенням № 54/28-р/к): 100 х 1,5 % (відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції») = 52,50 грн. грн.

Таким чином, за 101 день прострочення сплати штрафу, сума пені складає:

52,50 грн. х 101 день = 5 302,50 грн.

Однак, враховуючи положення ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, то розмір пені становить 3 500,00 грн., який заявлений Позивачем до стягнення з Відповідача.

Частиною 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що у разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню в судовому порядку.

Враховуючи, що Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати пені в сумі 3 500,00 грн., то суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та сума пені в розмірі 3 500,00 грн. підлягає стягненню з Відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дяді Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід загального фонду Державного бюджету України ГУК у Зап.обл./тг м.Запоріжжя /21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); номер рахунку (IBAN): UА0008479, код класифікації доходів бюджету: 21081100 Адміністративні штрафи та інші санкції пеню в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Стягувач: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (пр. Олександра Поля, буд. 2, м. Дніпро, 49004; ). Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дяді Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (пр. Олександра Поля, буд. 2, м. Дніпро, 49004; ; на р/р UA0001441, банк отримувач: ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено та підписано: 30.01.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.