ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р. Справа№ 911/862/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Сибіги О.М.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 (повний текст рішення складено 09.09.2025)

у справі №911/862/25 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп»

про визнання недійсним Акту приймання-передачі нерухомого майна

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» про визнання недійсним Акту приймання-передачі нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, відповідач-1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення на його майно, як боржника.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2025 позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним Акт приймання-передачі нерухомого майна - садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2392, 2393, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток груп».

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» витрати зі сплати судового збору в сумі 5 646,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» витрати зі сплати судового збору в сумі 5 646,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» звернулося 29.09.2025 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що суд не з`ясував обставин справи щодо припинення Договору поруки.

Так скаржник вказує, що спірні правовідносини виникли у 2017 р. на підставі Договору поруки №151117Р2 від 22.12.2017 р. укладеного з метою виконання Генеральної кредитної угоди №151117N4 від 22.12.2017 р. (далі - Угода). Відповідно договір поруки є припиненим відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції на момент виникнення правовідносин - 22.12.2017 р.), оскільки: зобов`язання ПрАТ «Укрпластик» вважаються погашеними у процедурі банкрутства, що відповідає ч.7 ст.64, ч.2 ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства, а також зобов`язання ПрАТ «Укрпластик» припинено згідно зі ст. 609 ЦК України (у зв`язку з ліквідацією боржника).

Отже, враховуючи похідний характер Договору поруки, він не може існувати окремо від основного зобов`язання.

Також скаржник вважає, що суд помилково не застосував ст. 559, 609 ЦК України у редакції на момент виникнення правовідносин 22.12.2017p.

Припинення як основного зобов`язання, так і Договору поруки відбулося на підставі норм, чинних на момент виникнення зобов`язань, а саме 22.12.2017 p. Зазначені норми передбачають припинення поруки, основного зобов`язання у зв`язку з ліквідацією боржника. Саме ці норми підлягають застосуванню у справі в силу принципу незворотності дії закону в часі.

Також на думку скаржника, суд не застосував ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до правовідносин, в той час як дані статті визначають, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд не з`ясував обставин справи та дійшов висновку про те, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, проте, ТОВ «Селіток Груп» є добросовісним набувачем та правочин вчинений з метою настання правових наслідків, а пов`язаність ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Агрокомплекс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» встановлена судом на підставі неналежних доказів.

Отже, скаржник вважає, що задоволення позову за відсутності порушеного права є безпідставним і суперечить нормам процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/862/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, а саме надати докази, що підтверджують доплату судового збору у розмірі 4 234,50 грн.

09.10.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено квитанцію до платіжної інструкції №08-1488211/1 від 08.10.2025 про сплату судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25. Розгляд справи призначено на 05.11.2025. Витребувано матеріали справи з Господарського суду Київської області.

22.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/862/25.

24.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на апеляційну скаргу, в якому банк зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Позивач звертав увагу, що ч. 5 ст. 559 ЦК України встановлено, що ліквідація боржника юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Статтю 559 Цивільного кодексу України було доповнено частиною 5 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIІІ від 03.07.2018). При цьому, «Прикінцевими та перехідними положеннями» цього закону встановлено, що « 1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться вдію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. 2. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Отже, позивач зазначає, що кредитні відносини між АТ «Укрексімбанк» АТ «Укрпластик» та ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» на момент прийняття закону № 2478-VIІІ тривали, порука була чинною, АТ «Укрпластик» ліквідовано після того, як Банк скористався своїм правом, наданим законом та звернувся до суду із позовом про стягнення боргу.

Тому у даному випадку припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Щодо тверджень скаржника, що судом було встановлено обставини справи на підставі неналежних доказів, то Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» зазначило , що обставина пов`язаності була встановлена судом серед інших доказів на підставі наданої до матеріалів справи реєстраційної справи, поданої приватним нотаріусом Шевченком А.В Із цієї реєстраційної справи встановлено, що відповідно до рішення ТОВ «Селіток Гpvп» №08/06/2021 від 08 червня 2021 року, єдиним засновником товариства на дату його створення було Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс». Вказану реєстраційну справу за ухвалою суду було витребувано в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» на момент вчинення правочину був обізнаний про наявність у нього обов`язку про повернення боргу, оскільки позов про стягнення заборгованості Банком пред`явлено в липні 2020 року та провадження у справ відкрито 06.08.2020, а передача ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» майна до статутного капіталу ТОВ «Селіток груп» здійснена в червні 2021 року після ухвалення, судом рішення від 24.12.2020 у справі №910/11067/20 яким з ПрАТ «Укрпластик» та ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» на користь Банку стягнуто заборгованість. На даний час наказ Господарського суду міста Києва №910/11067/20 від 08.08.2023, який виданий на виконання вказаного рішення, не виконано. Водночас, відчуження нерухомого майна здійснювалось після ухвалення судового рішення про стягнення боргу, а отже ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» усвідомлював ризик можливості стягнення заборгованості за рахунок реалізації нерухомого майна, що дає підстави для висновку про наявність умислу його діях та порушення прав позивача.

28.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення ТОВ «Селіток Груп» на відзив АТ «Державний експортно-імпортний банк України», в яких товариство заперечувало проти доводів позивача.

05.11.2025 розгляд справи №911/862/25 не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці за сімейними обставинами та перебування судді Гончарова С.А. у відпустці, а тому справа підлягає призначенню до розгляду в судовому засіданні на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 розгляд справи №911/862/25 призначено на 10.12.2025.

05.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ «Селіток Груп» про відкладення розгляду справи.

10.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на клопотання ТОВ «Селіток Груп» про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи №911/862/25 на 21.01.2026.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.01.2026 у справі №911/862/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 прийнято справу №911/862/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Селіток Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

В судове засідання 21.01.2026 з`явились представники позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки у вказане судове засідання суд не повідомив. Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, суд може розглянути справу за наявними в ній матеріалами, якщо представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін та інших учасників справи у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Крім того, судова колегія зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи інших учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1.

Представник відповідача-2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в позові.

Представник позивача надав свої пояснення, в яких заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX, Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.10.2025 №4643-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, тобто до 03 лютого 2026 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 22.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») та Публічним акціонерним товариством «Укрпластик», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Укрпластик», укладено Генеральну кредитну угоду №151117N4 (далі Генеральна угода) згідно п. 2.1. якої відповідно до положень та умов цієї Генеральної угоди Банк здійснює із Позичальником Кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 2.2. цієї Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитних договорів, які укладаються за домовленістю Сторін відповідно до положень цієї Генеральної угоди.

Відповідно до умов п. 2.1 Генеральної угоди, банк здійснює з позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 2.2 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень Генеральної угоди.

Положеннями пп.2.2.1 Генеральної угоди передбачено, що ліміт генеральної угоди - 13 900 000,00 дол. США.

Ліміт Генеральної угоди поширюється на кредитні договори, які будуть укладені в межах Генеральної угоди та включені до Додатка 1 до Генеральної угоди протягом її дії, а також кредитні договори, укладені до моменту набуття чинності Генеральною угодою, які є відповідними додатками до генеральної угоди згідно з Додатком 1 до Генеральної угоди.

22.12.2017 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Генеральною угодою з усіма чинними договорами, укладеними в рамках цієї Генеральної угоди, між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») (далі Кредитор), Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» (далі Поручитель) та Публічним акціонерним товариством «Укрпластик», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Укрпластик» (далі - Позичальник), укладено договір поруки №151117Р2 (далі - договір поруки), відповідно до п. 2.1 якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком за своєчасне виконання позичальником основного зобов`язання в повному обсязі.

Відповідно до пп. 3.1.1 договору поруки банк має право у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником або правонаступниками позичальника основного зобов`язання або його частини вимагати виконання цього зобов`язання або його частини у поручителя як у солідарного боржника.

Договір поруки набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, а також скріплення відбитками печаток сторін і діє 121 місяць з дати набуття ним чинності. Порука за договором поруки виникає з моменту набуття чинності договором поруки та припиняється через 121 місяць з дати набуття договором поруки чинності (п. 8.1 договору поруки).

У випадках продовження строку кредитування за кредитним договором, зазначеного у пп. 1.1.1 договору поруки, строк дії поруки за договором поруки вважається продовженим на строк, що відповідає строку, на який продовжено строк кредитування за кредитним договором (укладення додаткових угод (вчинення правочинів) щодо відповідного продовження строку дії поруки за договором поруки не вимагається).

24.12.2020 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/11067/20 солідарно стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрпластик» та Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №151117К15 від 22.12.2017, кредитним договором №151117К16 від 22.12.2017, іпотечним договором №151117Z50 від 22.12.2017 та договором застави №151117Z51 від 22.12.2017, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151117N4 від 22.12.2017 у розмірі 14 646 941 дол. США 50 центів та 30 206 820,60 грн. Також стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 367 850,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 вказане вище рішення залишено без змін.

08.08.2023 на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/11067/20 від 24.12.2020, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 залишено без змін, Господарським судом міста Києва видано судові накази про стягнення з ПрАТ НВО «Агрокомплекс» заборгованості за кредитом та судового збору.

25.09.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецькою Крістіною Олександрівною відкрите виконавче провадження №72869526 про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі за судовим наказом №910/11067/20 від 08.08.2024.

Також 25.09.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецькою Крістіною Олександрівною відкрите виконавче провадження №72869857 про стягнення судового збору за судовим наказом №910/11067/20 від 08.08.2024.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни від 25.09.2023 об`єднано виконавчі провадження №72869526, №72869857 у зведене виконавче провадження №72872199.

Під час проведення виконавчих дій приватним виконавцем було з`ясовано, що відповідачем-1 відчужено нерухоме майно в 2021 році.

Зокрема, 25.09.2023 приватним виконавцем зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта із якого вбачається, що ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» на підставі Акта №1 приймання-передачі нерухомого майна 09.06.2021 передав у власність ТОВ «СЕЛІТОК ГРУП» у якості вкладу до статутного капіталу нерухоме майно: садовий будинок, загальною площею 140,3 кв.м., житлова площа 76,9 кв.м., розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) вартістю 941 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Станом на день звернення позивача з позовом до суду у цій справі, наказ Господарського суду міста Києва №910/11067/20 від 08.08.2024, який виданий на виконання рішення про стягнення боргу не виконано.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28.04.2021 були проведені загальні збори акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс».

Відповідно до порядку денного загальними зборами були розглянуті питання, в тому числі:

11. Про затвердження ринкової вартості майна ПрАТ «НВО «Агрокомплекс».

12. Про заснування (створення) та участь ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» в юридичній особі.

13. Про надання згоди на вчинення Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» значного правочину, щодо вчинення якого заінтересованість.

За результатом розгляду вказаних питань порядку денного були ухвалені відповідні рішення, які оформлені протоколом №2 річних загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» від 28.04.2021.

Отже, з одинадцятого питання порядку денного загальні збори прийняли рішення затвердити ринкову вартість майна ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» викладену у Звіті про незалежну оцінку майна (дати завершення складання звіту 06.04.2021 року) садового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, с/р Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5, загальною площею 140,3 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м. в розмірі 1 880 000,00 грн. без урахування ПДВ.

З дванадцятого питання порядку денного прийнято рішення ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» заснувати юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» з місцезнаходженням м. Київ, вул. Братська, буд. 6 та основним видом діяльності КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Визначено, що ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» виступить єдиним засновником (учасником) новостворюваного Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп». Встановлено, що розмір статутного капіталу новостворюваного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» складатиме 942 000,00 грн. Визначено, що вкладом ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» до статутного капіталу новостворюваного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» буде наступне майно: акції прості іменні ПрАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» у кількості 90 983 077 штук загальною вартістю 1000,00 грн. та садовий будинок, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с/р Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5, вартістю 941 000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Визначено, що директором новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» буде призначено громадянина України ОСОБА_1 . Затверджено проект Статуту новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп». Уповноважено ОСОБА_2 на участь від імені ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» в загальних зборах учасників новостворюваного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» з усіма правами засновника. Уповноважено ОСОБА_2 вчинити необхідні дії щодо державної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп». Генеральному директору ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» вчинити всі необхідні дії для створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп».

З тринадцятого питання порядку денного прийнято рішення надати попередню згоду на вчинення ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» значного правочину та правочину, щодо вчинення якого є заінтересованість, а саме: укладення з ОСОБА_3 . Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» номінальною вартістю 942 000,00 грн., що складатиме 100% статутного капіталу товариства стосовно її продажу за ціною не вище 942 000,00 грн. Уповноважено Генерального директора ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» на укладання та підписання договору, зазначеного в п. 1 рішення з тринадцятого питання порядку денного.

08.06.2021 рішенням засновника ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» №08/06/2021 створено юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» з місцезнаходженням м. Київ, вул. Братська, буд. 6. Також, вказаним рішенням визначено статутний капітал Товариства у розмірі 942 000,00 грн., вкладом ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» до якого буде наступне майно: садовий будинок, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с/р Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5, вартістю 941 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

09.06.2021 між ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» та ТОВ «Селіток Груп» складено та підписано акт №1 приймання-передачі нерухомого майна, яке передається товариству з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» у якості вкладу до статутного капіталу.

Відповідно до вказаного акту Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» приймає у власність нерухоме майно: садовий будинок, розташований за адресою: Київська обл. Обухівський р., сщ/рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) вартістю 941 000,00 грн з урахуванням ПДВ (надалі - Нерухоме майно).

Нерухоме майно належить Приватному акціонерному товариству «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на підставі Договору купівлі-продажу від 12.05.1997 р. між Українським відділенням Всесвітньої лабораторії та Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» (номер запису про право власності: 20123796).

Вартість нерухомого майна складає: 941 000,00 грн з урахуванням ПДВ

Нерухоме майно приймається у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» у якості вкладу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» до статутного капіталу.

На підставі вказаних документів Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» здійснило державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме, садовий будинок, що розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231).

Позивач зазначає, що звернення з даним позовом про визнання недійсним правочину щодо передачі майна відповідача-1 на користь відповідача-2 спрямоване на усунення несприятливих наслідків для позивача, пов`язаних із неможливістю відповідача-1 виконати прийняті на себе зобов`язання на підставі договору поруки по Генеральній угоді та рішення суду, що в кінцевому результаті призводить до ухилення відповідача-1 від погашення заборгованості перед позивачем.

А тому, у позові позивач просив суд визнати недійсним Акт приймання-передачі нерухомого майна - садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2392, 2393 який укладено між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток груп».

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо правової природи акта приймання-передачі майна до складу статутного капіталу товариства неодноразово висловлював позицію Верховний Суд.

Залежно від установлених судами обставин конкретної справи документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як його змісту, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок із цього приводу в разі його необхідності для вирішення справи повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

Таким чином, суд досліджує акт у кожному конкретному випадку та надає йому оцінку залежно від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи створює він юридичні наслідки.

У спірних правовідносинах акт приймання-передачі нерухомого майна до складу статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» підписано на підставі рішень загальних зборів учасників Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп». Акт приймання-передачі нерухомого майна підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт переходу права власності на нерухоме майно.

Двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків.

Прийняття рішень та укладення акта приймання-передачі нерухомого майна від 09.06.2021 є комплексом дій, вчинених з метою передачі майна до складу статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп».

У рішеннях вищого органу управління товариства виражається внутрішня воля товариства, такі рішення є передумовою для передачі майна до статутного капіталу. Акт приймання-передачі нерухомого майна від 09.06.2021 підписується на виконання конкретного обов`язку особи, що встановлений відповідним рішенням товариства.

Рішення загальних зборів учасників двох товариств та акт приймання-передачі, оформлений між ними, утворюють завершений юридичний склад, наявність якого є необхідною і достатньою для виникнення права власності на спірне нерухоме майно у товариства, якому це майно передається як внесок до статутного капіталу.

Результатом вчинення комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» є правочин, оформлений у цьому випадку актом приймання-передачі нерухомого майна від 09.06.2021.

Отже, у спірних правовідносинах сторони вчинили правочин, внаслідок якого право власності на нерухоме майно перейшло від одного товариства до іншого. Рішенням загальних зборів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» виражено волю товариств, яку в подальшому реалізовано підписанням уповноваженими особами товариств акта приймання-передачі. Рішення загальних (установчих) зборів учасників товариства є актом ненормативного характеру органу управління юридичної особи.

Таким чином, може бути оскаржений та визнаний недійсним кінцевий результат комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» - правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна від 09.06.2021.

Зазначена правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 18.12.2024 у справі №916/379/23.

Щодо фраудаторності вказаного правочину.

Фраудаторні правочини - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципу добросовісності, закріпленого у п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цим кредиторам.

Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Основною метою фраудаторного правочину є отримання певної користі шляхом шахрайства, обману або зловживання довірою.

Фраудаторними правочинами є правочини, що завдали шкоди боржнику (як приклад, договір з метою виведення майна).

Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.10.2022 у справі N 904/624/19 дійшов висновку про те, що фраудаторний договір може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна).

Категорія фраудаторності у процедурі виконавчого провадження спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредитором, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоб юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи, інша особа може перебувати в конкретних правовідносинах із цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває в правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття і здійснення; особа не вперше перебуває в цих правовідносинах чи ці правовідносини є тривалими або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі N 2-591/11 зазначено: "В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такий, що вчинений боржником на шкоду кредиторам".

Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку (пункти 110, 111 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі N 905/2030/19 (905/2445/19), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.09.2022 у справі N 902/858/15 (пункт 78), від 19.01.2023 у справі N 925/1248/21 (925/111/22) (пункт 89), від 16.02.2023 у справі N 903/877/20 (903/150/22) (пункт 34), від 19.04.2023 у справі N 912/2007/18).

Отже, правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.

Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним.

Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023, у справі №910/11067/20 солідарно стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрпластик» та Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №151117К15 від 22.12.2017, кредитним договором №151117К16 від 22.12.2017, іпотечним договором №151117Z50 від 22.12.2017 та договором застави №151117Z51 від 22.12.2017, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151117N4 від 22.12.2017 у розмірі 14 646 941 дол. США 50 центів та 30 206 820,60 грн. Також стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 367 850,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконувати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі N 910/16579/20.

Отже, відповідач-1 будучи обізнаним про наявність справи за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Приватного акціонерного товариства «Укрпластик» та Приватного акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Агрокомплекс» про стягнення заборгованості, після винесення рішення Господарським судом міста Києва про часткове задоволення позовних вимог, яке на той час переглядалось судом апеляційної інстанції, здійснив відчуження нерухомого майна.

Зазначені дії ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» свідчать про його намір позбутись власних майнових активів, завдяки яким товариство може виконати грошові зобов`язання з виплати позивачеві боргу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу щодо заниженої вартості відчуженого майна.

Згідно з протоколом №2 річних загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» від 28.04.2021 за результатом розгляду питань порядку денного загальними зборами затверджено ринкову вартість майна ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» викладену у Звіті про незалежну оцінку майна (дата завершення складання звіту 06.04.2021 року) садового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, с/р Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5, загальною площею 140,3 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м. в розмірі 1 880 000,00 грн. без урахування ПДВ.

Разом з тим, цим же рішенням загальних зборів вирішено створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» з статутним фондом у розмірі 942 000,00 грн. та передати до статутного фонду вказаний садовий будинок, розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с/р Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5, вартістю 941 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

В подальшому, Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» здійснило відчуження нерухомого майна, а саме, садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) за ціною 941 000,00 грн., передавши по акту приймання-передачі зазначене майно Товариству з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» під час розгляду справи №910/11067/20 в суді апеляційної інстанції.

Отже, внесення спірного нерухомого майна ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» до статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» було здійснено за вартістю, яка в 2 рази нижча, ніж його дійсна ринкова вартість.

Більше того, приймаючи рішення про створення нового товариства, ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» вже мав намір відчужити частку у новоствореному товаристві, для чого одразу на загальних зборах в квітні 2021 року було розглянуто питання №13 порядку денного та вирішено надати попередню згоду на вчинення ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» значного правочину та правочину, щодо вчинення якого є заінтересованість, а саме: укладення з ОСОБА_3 . Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» номінальною вартістю 942 000,00 грн., що складатиме 100% статутного капіталу товариства стосовно її продажу за ціною не вище 942 000,00 грн.

Пізніше ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» передало права учасника ТОВ «Селіток Груп» ОСОБА_3 , яка з 23.02.2023 є єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Селіток груп». Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) є єдиним об`єктом нерухомого майна, який перебуває у власності відповідача - 2. Дані обставини підтверджуються витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості відповідачем-1 перед позивачем за рахунок отриманих від продажу частки ПрАТ «НВО «Агрокопмлекс» в статутному капіталі ТОВ «Селіток Груп» на користь ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що на момент відчуження нерухомого майна Приватне акціонерне товариство «Науково-виробничого об`єднання «Агрокомплекс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» були пов`язаними особами.

Пункт 14.1.159. Податкового кодексу України визначає, що пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

а) для юридичних осіб:

одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків (крім міжнародних, фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації);

одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків;

одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;

одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;

принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;

одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);

юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;

кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа;

повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа;

сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації) та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації), стосовно іншої юридичної особи, перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду). Положення цього абзацу не поширюються на суму кредитів (позик), залучених під державні гарантії;

доходи (виручка) юридичної особи - резидента від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків), окремій юридичній особі - нерезиденту або окремому іноземному утворенню без статусу юридичної особи (в тому числі нерезиденту, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України) протягом календарного року становлять 75 і більше відсотків доходів (виручки) такої юридичної особи - резидента від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків) всім нерезидентам, за умови що такі доходи становлять 50 і більше відсотків загальної суми доходу такої юридичної особи від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку;

вартість продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної юридичною особою - резидентом в іншої окремої юридичної особи - нерезидента або окремого іноземного утворення без статусу юридичної особи (в тому числі у нерезидента, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України) протягом календарного року, становить 75 і більше відсотків вартості продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної такою особою у всіх нерезидентів, за умови що сума таких операцій з придбання становить 50 і більше відсотків загальної вартості продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної такою юридичною особою - резидентом;

б) для фізичної особи та юридичної особи:

фізична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків;

фізична особа має право призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган такої юридичної особи або призначати (обирати) не менш як 50 відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;

фізична особа здійснює повноваження одноособового виконавчого органу в такій юридичній особі;

фізична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;

фізична особа є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи;

сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від фізичної особи, наданих юридичній особі, та/або будь-яких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших фізичних осіб, наданих юридичній особі, які надаються під гарантії цієї фізичної особи, перевищують суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду);

в) для фізичних осіб - чоловік (дружина), батьки (у тому числі усиновлювачі), діти (повнолітні/неповнолітні, у тому числі усиновлені), повнорідні та неповнорідні брати і сестри, опікун, піклувальник, дитина, над якою встановлено опіку чи піклування.

Усі корпоративні права, які належать (безпосередньо та/або опосередковано) юридичній особі в іншій юридичній особі, є сумою часток корпоративних прав, які:

безпосередньо належать такій юридичній особі в іншій юридичній особі;

належать будь-якій із пов`язаних сторін такої юридичної особи в іншій юридичній особі.

У ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" міститься визначення поняття контролю, яке передбачає можливість однієї чи декількох юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Можливість однієї чи більше (декількох) пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив - спосіб відносин між суб`єктами господарювання, що характеризується відсутністю в особи, стосовно якої здійснюється вплив, здатності завжди незалежно (самостійно) визначати свою господарську поведінку на ринку.

Як зазначалось вище, згідно з рішенням загальних зборів ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» від 28.04.2021, а також рішенням ТОВ «Селіток Груп» №08/06/2021 від 08.06.2021 єдиним засновником останнього станом на дату його заснування (створення) було Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» .

З огляду на зазначене та наявне у законодавстві тлумачення понять "пов`язані особи", "контроль", колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав вважати, що на момент відчуження нерухомого майна Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» були пов`язаними юридичними особами.

Доказів протилежного відповідачами суду не надано.

Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речові права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Законодавець визначає, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») або можуть бути визнані недійсними (частина 4 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»). Такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).

Зокрема, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить Цивільному кодексу України, Верховний Суд у постанові від 24.07.2019 у справі №405/1820/17 врахував, що відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості та після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Верховний Суд вважає, що такі правочини, вчинені боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019.

Як вже зазначалось вище, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати сплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/від сутність оплати ціни контрагентом боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020у справі №755/17944/18.

В матеріалах справи міститься лист приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, з якого вбачається що станом на 17.03.2025 у відповідача-1 відсутні грошові кошти на рахунках. Також, відсутні зареєстровані права власності на рухоме та нерухоме майно.

Таким чином, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного відповідачу-1 майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника.

Отже, оспорюваний у цій справі правочин є фраудаторним та повинен бути визнаний недійсним на підставі пункту 6 частини першої статті 3, частин першої - четвертої статті 13, частини першої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Щодо тверджень скаржника, що суд помилково не застосував ст. 559, 609 ЦК України у редакції на момент виникнення правовідносин 22.12.2017, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, скаржник стверджує, що припинення як основного зобов`язання, так і Договору поруки відбулося на підставі норм, чинних на момент виникнення зобов`язань, а саме 22.12.2017. Зазначені норми передбачають припинення поруки, основного зобов`язання у зв`язку з ліквідацією боржника. Саме ці норми підлягають застосуванню у справі в силу принципу незворотності дії закону в часі.

Проте, такі висновки скаржника є безпідставними, виходячи з наступного.

24.12.2020 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/11067/20 солідарно стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрпластик» та Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №151117К15 від 22.12.2017, кредитним договором №151117К16 від 22.12.2017, іпотечним договором №151117Z50 від 22.12.2017 та договором застави №151117Z51 від 22.12.2017, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151117N4 від 22.12.2017 у розмірі 14 646 941 дол. США 50 центів та 30 206 820,60 грн. Також стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 367 850,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 вказане вище рішення залишено без змін.

Разом з тим, 11.06.2024 ухвалою Господарського суду Запорізької області, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2025, у справі №908/825/21 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, банкрута - Приватне акціонерне товариство «Укрпластик», код ЄДР 00203588 ліквідовано.

Згідно з ч. 5 ст. 559 Цивільного кодексу України ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Стаття 559 Цивільного кодексу України доповнена частиною 5 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 № 2478-VIII та введена в дію з 04.11.2018.

При цьому, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Водночас, Верховний Суд до введення в дію ч. 5 ст. 559 Цивільного кодексу України неодноразово висловлював позицію, що припинення основного зобов`язання внаслідок запровадження процедури ліквідації юридичної особи-боржника за цим зобов`язанням не припиняє дійсної поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи-боржника.

Зокрема, в постанові 18.12.2019 у справі №750/2697/14 Верховний Суд зазначив: згідно із статтею 554 Цивільного кодексу України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із поручителів.

Розрахунків, наданих банком, відповідачі не спростували, а касаційні скарги не містять доводів або заперечень щодо розміру наявної заборгованості за кредитним договором та правильності її нарахування.

Частина четверта статті 559 Цивільного кодексу України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема і застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи-боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи-боржника.

Наявний чинний запис про ліквідацію чи припинення юридичної особи-боржника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не свідчить про припинення основного зобов`язання та договорів поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права є звернення до суду із позовом до моменту ліквідації боржника.

При укладенні договору поруки поручитель приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок припинення боржника з його подальшим виключенням із реєстру. Оскільки покладення на особу, яка забезпечує виконання зобов`язання, цих ризиків відбулося за договором, укладеним поручителем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка забезпечує виконання зобов`язання, і після припинення боржника (юридичної особи). Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка забезпечує виконання зобов`язання, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути окремо урегульовано в договорі між нею і кредитором.

Факт ліквідації боржника за основним зобов`язанням з унесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов`язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов`язанням до внесення запису до відповідного реєстру про припинення боржника (юридичної особи) реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред`явивши до нього позов.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом до ліквідації боржника, тому останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителів, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права є звернення до суду із позовом до проведення ліквідації боржника.

Така ж правова позиція була викладена і в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №756/15191/14-ц.

А тому доводи скаржника, що припинення як основного зобов`язання, так і договору поруки відбулося на підставі норм, чинних на момент виникнення зобов`язань, а саме, 22.12.2017, які передбачають припинення поруки та основного зобов`язання у зв`язку з ліквідацією боржника, а також доводи, що має бути застосована ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України до правовідносин, відхиляються колегією суддів апеляційного суду.

Щодо інших аргументів скаржника колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, передача ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» майна до статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» була здійснена після виникнення у ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» обов`язку зі сплати АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості, про що ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» достовірно було відомо. Зазначені дії ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» свідчать про його намір позбутись власних майнових активів, завдяки яким товариство може виконати грошові зобов`язання з виплати АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості.

Внесення спірного нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» було здійснено за вартістю, яка в 2 рази нижча, ніж його дійсна ринкова вартість. Пізніше ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» відчужило права учасника ТОВ «Селіток Груп» ОСОБА_3 .

З огляду на сукупність вчинених відповідачами дій, які виразились у прийнятті двох рішень зборів товариств, та укладення 09.06.2021 акта приймання-передачі нерухомого майна колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами було вчинено правочин на шкоду інтересам позивача.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи з встановлених обставин. У цій справі судами з огляду на встановлену сукупність обставин (момент вчинення правочину з відчуження спірного нерухомого майна; відсутність у ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» активів після відчуження спірного нерухомого майна; пов`язаність ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» та ТОВ «Селіток Груп»; внесення спірного нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» (за заниженою вартістю) кваліфіковано спірний правочин як фраудаторний.

Отже, оспорюваний у цій справі правочин є фраудаторним та повинен бути визнаний недійсним.

Разом з тим, в цій справі позивач звернувся з позовом про визнання недійсним Акту приймання-передачі нерухомого майна - садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2392, 2393 який укладено між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток груп».

Проте, як вже зазначалось вище, результатом вчинення комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» є правочин, оформлений у цьому випадку актом приймання-передачі нерухомого майна від 09.06.2021.

Так, у спірних правовідносинах сторони вчинили правочин, внаслідок якого право власності на нерухоме майно перейшло від одного товариства до іншого, зокрема, рішенням загальних зборів ПрАТ «НВО «Агрокомплекс» та рішенням установчих зборів ТОВ «Селіток Груп» виражено волю товариств, яку в подальшому реалізовано підписанням уповноваженими особами товариств акта приймання-передачі.

Таким чином, може бути оскаржений та визнаний недійсним кінцевий результат комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу ТОВ «Селіток Груп» - правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна від 09.06.2021. Зазначена позиція також підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23.

З огляду на зазначене, а також враховуючи, що визнанню недійсним підлягає кінцевий результат комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп», колегія суддів апеляційного суду вважає наявними підстави викласти пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 в іншій редакції.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 слід відмовити, а мотивувальну частину оскаржуваного рішення - залишити без змін, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі № 911/862/25 у новій редакції, а саме, визнати недійсним правочин, оформлений Актом приймання-передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2392, 2393 який укладено між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» (ідентифікаційний код 13669236) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток груп» (ідентифікаційний код 44326751).

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селіток Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 залишити без задоволення.

2. Мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 та пункти l, 3, 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/862/25 - залишити без змін.

3. Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі № 911/862/25 викласти в наступній редакції:

Визнати недійсним правочин, оформлений Актом приймання-передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2392, 2393 який укладено між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» (ідентифікаційний код 13669236) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток груп» (ідентифікаційний код 44326751).

4. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

5. Матеріали справи №911/862/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.02.2026.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук