СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Харків Справа № 913/107/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

від позивача - адвокат Кемінь В.В., на підставі довіреності (поза межами приміщення суду),

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вх.№2765Х) та апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області (вх.№2830Х) на рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 (повний текст судового рішення складений та підписаний 08.12.2025, суддя І. Голенко) у справі №913/107/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ,

до Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області, смт Біловодськ Старобільського району Луганської області,

про стягнення 703 572, 58грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №11-1036/21-БО-Т/901 від 04.11.2021 у сумі 703 572, 58грн, з яких: 422 759, 07грн основного боргу, 86 128, 41грн пені, 37 097, 88грн 3% річних, 157 587, 22грн інфляційних втрат.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг у сумі 422 759, 07грн, пеню в сумі 35 000, 00грн, 3% річних у сумі 37 097, 88грн, інфляційні втрати в сумі 157 587, 22грн, судовий збір у сумі 8 442, 87грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що фактичне виконання позивачем зобов`язання щодо поставки відповідачу природного газу в обсязі 43, 502тис.куб.м на загальну суму 720 135, 04грн у січні-лютому 2022 року та його споживання відповідачем підтверджується належними доказами, зокрема, листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" №ТОВВИХ-24-12982 від 22.08.2024 та даними з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом56XS000015NH9R00J, доступ до якої також повинен мати відповідач. Тому доводи відповідача про відсутність доказів споживання природного газу саме Відділом освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області є необґрунтованими. Отже, відповідач мав можливість дізнатися з Інформаційної платформи Оператора ГТС про спожиті обсяги природного газу за спірний період.

Як дійшов висновку суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів відсутності доступу споживача до відомостей Інформаційної платформи Оператора ГТС за спірний період часу. Відповідач не надав суду доказів того, що використані позивачем дані, розміщені Оператором ГТС на Інформаційній платформі щодо остаточної алокації відборів газу відповідача за січень-лютий 2022 року, є неповними чи недостовірними або такими, що відрізняються від даних самого споживача, тобто дані Інформаційної платформи ніяким чином документально не спростував.

Крім того, місцевий господарський суд також врахував, що умовами договору передбачено, що споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу (пункти 2.4, 6.2 договору); режим використання природного газу споживач визначає самостійно (пункт 2.5 договору); сторони договору здійснюють щоденний моніторинг фактичного відібраного споживачем обсягу природного газу (пункт 3.4 договору). Отже, оскільки природний газ був переданий та отриманий споживачем у спірний період, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону та не залежить від факту надсилання (або не надсилання) позивачем акту приймання-передачі природного газу.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені позивача, прийшов до висновку, що він є обґрунтованим, арифметично вірним, здійснений з дотриманням вимог законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення пені в сумі 86 128, 41грн за період з 16.03.2022 до 15.10.2022 є обґрунтованою.

Поряд з цим, виходячи із принципів добросовісності, справедливості, розумності, пропорційності, суд дійшов за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України на 59, 36%, тобто, до 35 000, 00грн. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в сумі 35 000, 00грн. У задоволенні решти вимог у сумі 51 128, 41грн суд першої інстанції відмовив.

Місцевий господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, дійшов висновку, що розрахунок зроблено арифметично вірно з дотримання вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому є обґрунтованим.

Позивач, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 51 128, 14грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити. Також апелянт просить витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60грн покласти на відповідача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено оспорювання відповідачем і визнання недійсним пункту договору, яким чітко та однозначно передбачено порядок нарахування позивачем пені, а тому обов`язок відповідача зі сплати вказаної пені підлягає виконанню в силу вимог статей 204, 612, 629 Цивільного кодексу України.

Позивач посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що сплата 86 128, 41грн може унеможливити виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам чи іншим кредиторам, тобто, що цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним для нього.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025, для розгляду справи №913/107/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25. Призначено справу до розгляду на 03.02.2026 о 14:00год.

29.12.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що загальновідомим є той факт, що територія, на якій був розміщений відповідач, є окупованою фактично з першого дня повномасштабного вторгнення та не звільнена до цього часу. Також відповідач є бюджетною установою, статутна діяльність якої є неприбутковою, фінансування здійснюється з відповідного бюджету. З огляду на викладене, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення, відповідач вважає, що місцевий суд правомірно врахував вказані обставини задля недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання додаткових доходів позивача.

Відтак, просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про участь його представника в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №913/107/25, призначене на "03" лютого 2026 р. о 14:00 годині, та усі наступні судові засідання провести за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" в особі представника адвоката Кемінь Віталія Васильовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.

Відповідач, також не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за встановлених обставин відсутності надання постачальником оригіналів підписаних зі свого боку актів приймання-передачі природного газу для розгляду і підпису споживачем з метою оформлення господарської операції з передачі газу як товару, що має бути сплачений після оформлення його передачі згідно умов договору, є підставою для констатації факту прострочення кредитора з боку позивача.

Відповідач посилається на те, що враховуючи відсутність підстав до стягнення суми основного боргу, відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних, які пов`язані з простроченням грошового зобов`язання.

Крім іншого, відповідач посилається на те, що він, починаючи з 24.02.2022 не міг отримувати послуг з постачання природного газу.

Апелянт вважає, що позивач свідомо протягом тривалого часу (понад три роки) не вживав заходів щодо належного повідомлення боржника про наявність заборгованості та не направляв для підписання оригіналів актів приймання-передачі за січень-лютий 2022 року, що свідчить про недобросовісне користування правом та має розцінюватися судом як поведінка, спрямована на створення умов для необґрунтованого нарахування неустойки.

Також відповідач посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення Господарський суд Луганської області не врахував висновки Об`єднаної палати КГС у складі ВС у справі №908/1162/23, викладених у постанові від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

Як зазначає апелянт, форс-мажорні обставини (військова агресія рф проти України) також об`єктивно унеможливила виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

Відповідач також посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме, приймаючи надані позивачем докази щодо обсягу спожитого відповідачем газу суд не врахував той факт, що вказані докази були зібрані позивачем через більш ніж два роки після початку повномасштабного вторгнення, тому ці докази не можуть вважатися достовірними.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2025, для розгляду справи №913/107/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25. Призначено справу до розгляду на "03" лютого 2026 р. о 14:00 годині.

Враховуючи, що сторони оскаржують один процесуальний документ - рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25, судова колегія вважає можливим здійснювати розгляд скарг в одному спільному апеляційному провадженні.

09.01.2026 від відповідача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу позивача, зазначає, що у справі №913/264/23 судом було встановлено, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" (у тому числі Марківське МРУЕГГ АТ "Луганськгаз", яке визначено оператором газорозподільчих систем за договором сторонами у справі) через військові дії втратило контроль над усіма своїми структурними підрозділами, внаслідок чого, починаючи з 24.02.2022 не могло здійснювати господарську діяльність з розподілу природного газу на території Луганської області або споживати поставлений позивачем природний газ. Викладене спростовує, на думку відповідача, те, що обсяги споживання природного газу відповідачем у січні-лютому 2022 року можуть бути встановлені на підставі долучених до справи позивачем листа ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" №ТОВВИХ-24-12982 від 22.08.2024 та даних з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS000015NH9R00J.

23.01.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, зазначає, що неповернення/відсутність актів не може бути умовою для несплати за поставлений газ. Враховуючи положення чинного законодавства та договору, з урахуванням даних свого комерційного вузла обліку, а також доступу відповідача до інформаційної платформи, відповідач був обізнаний про обсяги природного газу та про вартість поставленого газу, що було ним спожито у спірний період поставки.

Позивач посилається на те, що відповідачем належних та допустимих актів про припинення споживання, так і розподілу, та, як наслідок, постачання природного газу на об`єкти відповідача, до матеріалів справи не надано.

Позивач вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано у рішенні зазначив, що сама по собі наявність військової агресії не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за конкретним договором.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Одночасно позивач просить поновити пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу, адже об`єктивно не мав можливості його подати раніше через масовані обстріли з боку рф міст України та регулярне відключення світла.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 119 цього Кодексу передбачено можливість поновлення судом пропущеного строку.

Судом апеляційної інстанції встановлено строк для подання відзиву - до 12.01.2026, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу 23.01.2026.

Враховуючи, що відзив вже подано позивачем, з огляду на зазначені ним обставини, що є загальновідомими, з метою недопущення порушення процесуальних прав учасників справи, судова колегія вважає можливим поновити позивачу пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача та здійснює розгляд справи з урахуванням поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

28.01.2026 відповідачем подано відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, доводи якої фактично зводяться до доводів, викладених в апеляційній скарзі та доповненнях до відзиву на апеляційну скаргу позивача.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 03.02.2026 представник позивача оголосив доводи апеляційної скарги, просить скаргу задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечує.

Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, його представник в судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Враховуючи зазначене, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представник позивача висловили доводи і вимоги щодо апеляційних скарг, а неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, про що учасники справи були повідомлені ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 та від 29.12.2025, колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи сторін та їх доводи, викладені у відзивах (та доповненнях) на апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 04.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", ЕІС-код - 56Х10Х (далі - постачальник) та Відділом освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області, ЕІС-код - 56XS000015NH9R00J (далі - споживач) був укладений договір постачання природного газу №11-1036/21-БО-Т/901, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач - прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору, за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.

Згідно з пунктом 1.4 договору, споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) та присвоєний оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) та присвоєний оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

У пункті 1.5 договору передбачено, що у разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж, а саме: Марківського МРІЕГГ АТ "Луганськгаз", з яким (якими) споживач уклав відповідний договір.

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 259,367 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2021 - 10, 551тис.куб.м, листопад 2021 - 33, 353 тис. куб. м, грудень 2021 - 44,025 тис. куб. м, січень 2022 - 33,200 тис. куб. м, лютий 2022 - 30,400 тис. куб. м, березень 2022 - 26,600 тис. куб. м, квітень 2022 - 6,400 тис. куб. м, травень 2022 - 0,0 тис. куб. м, червень 2022 - 0,0 тис. куб. м, липень 2022 - 0,0 тис. куб. м, серпень 2022 - 0,0 тис. куб. м, вересень 2022 - 0,0 тис. куб. м, жовтень 2022 - 8,341 тис. куб. м, листопад 2022 - 28,408 тис. куб. м, грудень 2022 - 38,089 тис. куб. м (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1.3 договору, загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору, підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

У пункті 2.4 договору передбачено, що споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором.

Режим використання природного газу протягом розрахункового періоду споживач визначає самостійно в залежності від своїх власних потреб (пункт 2.5 договору).

У пункті 3.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору, постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного споживачем обсягу природного газу.

Згідно з пунктом 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У пункті 3.5.1 договору передбачено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також акт), підписані уповноваженим представником постачальника (пункт 3.5.2 договору).

Відповідно до пункту 3.5.3 договору, споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Згідно з пунктом 3.5.4 договору, у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Сторони у пункті 3.6 договору визначили, що звірка фактично використаного обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.

У пункті 4.1 договору сторони передбачили, що ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ 13 658, 42грн, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124, 16грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136, 576грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89 грн. за 1000 куб. м.

Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на цим договором становить 16 554, 00грн.

Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 3 577 967 грн 77 коп., крім того ПДВ 715 593 грн 55 коп., разом з ПДВ 4 293 561 грн 32 коп. (пункт 4.3 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 5.3 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період, та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди.

Споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором (пункт 6.2 договору).

У пункті 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 7.2 договору).

Відповідно до пункту 13.1 договору, даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

У пункті 13.5 договору сторони передбачали повідомляти одна одну рекомендованим листом з повідомленням про зміну власних платіжних реквізитів, ЕІС-коду, адреси, номерів телефонів, факсів у п`ятиденний строк з дня виникнення відповідних змін.

Договір постачання природного газу № 11-1036/21-БО-Т/901 від 04.11.2021 підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ у листопаді 2021 року - лютому 2022 року.

На підтвердження поставки відповідачу природного газу у листопаді 2021-лютому 2022 року в обсязі 77, 16855 тис.куб.м на загальну суму 1 277 447 грн 80 коп. позивач надав акти приймання-передачі природного газу:

- від 30.11.2021 в обсязі 7, 60536 тис.куб.м на суму 125 899 грн 09 коп.;

- від 31.12.2021 в обсязі 26, 06100 тис.куб.м на суму 431 413 грн 67 коп.;

- від 31.01.2022 в обсязі 25, 91219 тис.куб.м на суму 428 950 грн 26 коп.;

- від 28.02.2022 в обсязі 17, 59000 тис.куб.м на суму 291 184 грн 78 коп.

Акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2021 та 31.12.2021 підписані ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Відділом освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області.

Акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2022 та 28.02.2022 підписані ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Позивач зазначає, що акти від 31.01.2022 та 28.02.2022 направлялися відповідачу на електронну пошту , на підтвердження чого надав скріншот з електронної пошти.

Суд із скріншоту встановив, що повідомлення від 12.02.2022, 13.03.2022 адресоване має статус "готове до надсилання".

Відповідач зазначає, що доступ до електронної пошти був втрачений у зв`язку з окупацією, тому, навіть за умови надсилання листів на вказану адресу, неможливо було ознайомитися з їх змістом.

Водночас, позивач на підтвердження поставки природного газу відповідачу у спірний період та його споживання надав дані з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом 56XS000015NH9R00J в періоди з 01.01.2022 по 28.02.2022, які надало ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" у листі № ТОВВИХ-24-12982 від 22.08.2024, а саме:

- з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 25 912,19 м3;

- з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 17 590, 00 м3.

Споживач з ЕІС-кодом 56XS000015NH9R00J у період з 01.01.2022 по 28.02.2022 був закріплений за постачальником ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (ЕІС-код 56X10X).

Всього у період з січня по лютий 2022 року (спірний період) поставлено природний газ в обсязі 43, 502 тис. куб. м на загальну суму 720 135 грн 04 коп.

Відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ у загальній сумі 854 688 грн 73 коп.: 22.12.2021 на суму 125 899 грн 09 коп. за природний газ, поставлений у листопаді 2021 року; 29.12.2021 на суму 728 789 грн 64 коп. за природний газ, поставлений у грудні 2021 року (інформація від 19.08.2024 №16/2-09/107708/2024 АТ "Ощадбанк" про надходження коштів, сальдо з бухгалтерського рахунку позивача).

Також згідно акту-фактури №11-1036/21-БО-Т/901/П21, за 2022 рік за природний газ позивачем нараховано 720 135 грн 04 коп., підлягає до оплати 422 759 грн 07 коп., переплата станом на 01.01.2022 становить 297 375 грн 97 коп.

Решту суми заборгованості за договором відповідач не сплатив, у зв`язку з чим, позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача основного боргу за січень-лютий 2022 року в сумі 422 759 грн 07 коп., пені в сумі 86 128 грн 41 коп. за період з 16.03.2022 до 15.10.2022, 3% річних у сумі 37 097 грн 88 коп. за період з 16.03.2022 до 09.03.2025, інфляційних втрат у сумі 157 587 грн 22 коп. за період з квітня 2022 року до січня 2025 року.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це (статті 664 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пунктів 27, 31, 37 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих тощо, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживачем є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Правовідносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (п. 11 розділу ІІ Правил).

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", Оператор газотранспортної системи (Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України", на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Для кодування використовується ЕІС-код.

Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Згідно з пунктом 4 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС оператор газорозподільної системи присвоює EIC-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності).

У пункті 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Факт укладання договору постачання природного газу №11-1036/21-БО-Т/901 від 04.11.2021 між сторонами спору підтверджується матеріалами справи та документально не спростовується відповідачем.

Суд на підставі наявних у справі матеріалів встановив, що відповідач у період з 01.01.2022 по 28.02.2022 був закріплений за постачальником ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (лист №ТОВВИХ-24-12982 від 22.08.2024 ТОВ "Оператор газотранспортної системи України"), що також не спростовується сторонами спору.

Фактичне виконання позивачем зобов`язання щодо поставки відповідачу природного газу, зокрема в обсязі 43, 502 тис.куб. м на загальну суму 720135 грн 04 коп. грн у січні-лютому 2022 року та його споживання відповідачем підтверджується належними доказами, зокрема, листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" від 22.08.2024 №ТОВВИХ-24-12982 та даними з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X10X, доступ до якої має також відповідач.

Отже, відповідач мав можливість дізнатися з Інформаційної платформи Оператора ГТС про спожиті обсяги природного газу за спірний період.

Поряд з цим, відповідач не надав суду доказів того, що використані позивачем дані, розміщені Оператором ГТС на Інформаційній платформі щодо остаточної алокації відборів газу відповідача за січень-лютий 2022 року, є неповними чи недостовірними або такими, що відрізняються від даних самого споживача, тобто дані Інформаційної платформи ніяким чином документально не спростував.

Крім того, суд також враховує, що умовами договору передбачено, що споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу (п. 2.4, п. 6.2 договору); режим використання природного газу споживач визначає самостійно (пункт 2.5 договору); сторони договору здійснюють щоденний моніторинг фактичного відібраного споживачем обсягу природного газу (пункт 3.4 договору).

Отже, оскільки природний газ був переданий та отриманий споживачем у спірний період, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) та не залежить від факту надсилання (або не надсилання) позивачем акту приймання-передачі природного газу.

При цьому, пункт 5.1 договору не звільняє відповідача від оплати за отриманий природний газ у разі відсутності акту приймання-передачі, оскільки у такому випадку фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору, яким передбачено, що обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно визначив обсяг спожитого відповідачем природного газу у спірний період відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС.

Відтак, судова колегія відхиляє доводи відповідача, що строк виконання грошових зобов`язань на вказану суму не настав.

Пунктом 4.1. договору визначено ціну та порядок зміни ціни за природний газ, який постачається за цим договором.

Отже, з урахуванням обізнаності відповідача про спожиті обсяги та ціни природного газу, що визначена в договорі, відповідач знав вартість природного газу, яка мала бути ним сплачена за відповідний період поставки та мав можливість здійснити таку оплату навіть не очікуючи відповідного акту приймання-передачі природного газу.

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за постачання природного газу у період з 24.02.2022 по 28.02.2022, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом встановлено, що місцезнаходженням відповідача згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: Луганська область, Старобільський район, смт Біловодськ, вул. Центральна, буд. 103.

Кабінет Міністрів України постановою від 06.12.2022 №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установив, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.

Територія Білокуракінської територіальної громади Сватівського району Луганської області є тимчасово окупованою з 24.02.2022 відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, яким був затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, та встановлена аналогічна дата тимчасової окупації зазначеної вище території, втратив свою чинність від 20.03.2025 на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28.02.2025.

У статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначався правовий статус тимчасово окупованої території України, і за цією нормою тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року.

Частина перша статті 3 вказаного Закону до 19.03.2022 визначала, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Зміст наведеної норми дає підстави вважати, що для цілей зазначеного Закону до 19.03.2022 тимчасово окупованими визнавалися виключно території, пов`язані з Кримським півостровом, його акваторією та прилеглим морським простором, тобто виключно території, щодо яких існувала окупація Російською Федерацією, і не поширювалося це визначення на інші регіони України, зокрема, м. Старобільськ Луганської області.

Стаття 13-1 Закону до 19.03.2022 була викладена в наступній редакції: На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, положення статей 3, 13-1 Закону у зазначеній редакції визначали виключно територію Кримського півострова як зону дії особливого режиму тимчасової окупації та встановлювали конкретні заборони й обмеження для здійснення господарської діяльності саме на цій території, не поширюючи відповідних обмежень на інші регіони України.

15.03.2022 Верховна Рада прийняла Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» № 2138-IX, який набрав чинності 20.03.2022.

Відповідно до внесених змін до статті 3 Закону, частину першу цієї статті було доповнено новими положеннями, якими розширено визначення тимчасово окупованих територій. Зокрема, пункт 3 викладено в такій редакції:

"3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України".

Зазначеними змінами законодавець істотно розширив сферу дії Закону, визначивши тимчасово окупованими не лише території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а й інші сухопутні, морські та повітряні території України, щодо яких у період воєнного стану Рада національної безпеки і оборони України ухвалює відповідне рішення, введене в дію Указом Президента України.

Таким чином, після внесення цих змін режим тимчасової окупації перестав обмежуватися виключно територією Кримського півострова й став поширюватися на будь-які частини України, фактично захоплені або контрольовані державою-агресором під час воєнного стану.

Із 20.03.2022, у зв`язку з набранням чинності Законом № 2138-ІХ, було внесено зміни й до статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Так, статтю 13-1 Закону змінено та доповнено новою частиною: "Положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.

В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями".

Відтак, з 20.03.2022 законодавець установив гнучкий механізм застосування обмежень, передбачених статтею 13-1, дозволивши саме Кабінету Міністрів України поширювати дію цих положень на інші тимчасово окуповані території, визначені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону, тобто ті, що визнаються такими в умовах воєнного стану рішенням РНБО, введеним у дію указом Президента України (пізніше в порядку, визначеному КМУ). Таким чином, після цих змін режим економічних, фінансових та митних обмежень перестав стосуватися лише Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і набув універсального характеру, охоплюючи будь-які території України, тимчасово окуповані під час воєнного стану.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1 зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

На момент виникнення спірних правовідносин (січень-лютий 2022 року) Закон України № 2138-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» (набрав чинності 20.03.2022) не був чинний, тому положення статті 13-1 Закону в редакції від 15.03.2022 щодо заборони переміщення товару трубопроводним транспортом на тимчасово окуповану територію у смт Біловодськ Старобільського району Луганської області не можуть поширюватися на спірні правовідносини щодо поставки природного газу відповідачу, оскільки вони виникли до набрання чинності цим Законом

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі №908/1162/23, на яку посилається відповідач, дійшла висновку, "що для поширення особливого правового режиму, передбаченого статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", на нові тимчасово окуповані території можливе застосування відповідних обмежень на підставі самого загальновідомого факту окупації. Для поширення дії статей 13 та 13-1 Закону не є необхідним прийняття спеціального рішення Кабінету Міністрів України, яким би було офіційно запроваджено обмеження, передбачені цим правовим режимом".

Водночас, судова колегія зазначає, що застосування певних законодавчих обмежень на нові тимчасово окуповані території здійснюється після набрання чинності Закону України №2138-ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" (з 20.03.2022).

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №913/264/23 щодо того, що ТОВ "Оператор ГТС України" не мало можливості об`єктивно визначити обсяги транспортування природного газу у зв`язку з втратою контролю ГРС внаслідок захоплення та окупації відповідних об`єктів газотранспортної системи, оскільки у вказаній справі періодом виникнення заборгованості за спожитий газ був травень-червень 2022, тобто, період, коли територія місцезнаходження боржника - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" перебувала у тимчасовій окупації.

З огляду на викладене, оскільки позивачем свої зобов`язання щодо поставки природного газу були виконані належним чином, в свою чергу, відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ в січні-лютому 2022 на суму 422 759 грн 07коп. належним чином виконані не були, відповідач не надав доказів споживання іншого обсягу газу, ніж зазначено позивачем, на підтвердження чого позивачем надані належні та допустимі докази, судова колегія доходить висновку, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення основного боргу за поставлений природний газ за січень-лютий 2022 в сумі 422 759 грн 07коп. є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.

У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За умовами пункту 7.2. договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункт 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином, приписами законодавства та умовами укладеного сторонами договору постачання природного газу встановлена відповідальність відповідача у випадку порушення строків оплати за поставлений природний газ.

Судом першої інстанції встановлено, що розрахунок пені позивача є обґрунтованим, арифметично вірним, здійснений з дотриманням вимог законодавства, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення пені в сумі 86 128 грн 41 коп. за період з 16.03.2022 до 15.10.2022 є обґрунтованою.

Відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат), які значно перевищують розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Виходячи із принципів добросовісності, справедливості, розумності, пропорційності, суд дійшов за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені відповідно до статті 551 ЦК України на 59,36%, тобто, до 35 000, 00грн.

Проте, позивач посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що сплата 86 128, 41грн може унеможливити виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам чи іншим кредиторам, тобто, що цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним для нього.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що гідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судова практика щодо застосування вказаних норм Цивільного кодексу України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- норми Цивільного кодексу України дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій з огляду на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим; підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, визначені у статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 ГПК).

Такий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Суд першої інстанції врахував, що відповідач є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується за рахунок місцевого бюджету громади.

Через тимчасову окупацію Біловодська селищна територіальна громада втратила значну частину доходів. Тому покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача, який фінансується з бюджету Біловодської селищної ради, у вигляді неустойки може унеможливити виконання певних обов`язків, а в умовах недостатності державного фінансування у період збройної агресії тягар може бути невиправдано обтяжливим.

Суд також взяв до уваги, що розмір заявленої до стягнення пені становить 20% від розміру заявленого до стягнення основного боргу.

У цьому випадку неустойка є лише санкціями за неналежне виконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. При зменшенні розміру пені позивач не несе негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (несвоєчасного виконання) відповідачем умов договору.

Також суд взяв до уваги ступінь виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором, а саме: відповідач сумлінно проводив розрахунки до початку збройної агресії російської федерації, що не заперечується позивачем. Після окупації смт Біловодські на теперішній час нормальна діяльність відповідача є об`єктивно неможливою, оскільки заклади освіти не є релокованими на підконтрольну Україні територію.

Крім того, у цих правовідносинах інтереси позивача, крім заявленої до стягнення пені, захищені заявленими до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційними втратами.

З урахуванням наведеного, виходячи із принципів добросовісності, справедливості, розумності, пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України на 59, 36%, тобто до 35 000 грн 00 коп.

Судова колегія зазначає, що у спірних правовідносинах місцевий господарський суд скористався своїм правом зменшення штрафних санкцій за результатами здійсненої оцінки наданих сторонами доказів та обставин справи у їх сукупності.

У постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її саме компенсаторний характер; заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Отже, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в сумі 35 000, 00грн. У задоволенні решти вимог у сумі 51 128, 41грн суд першої інстанції вірно відмовив.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що розрахунок зроблено арифметично вірно з дотримання вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому є обґрунтованим.

Апелянт не висловив заперечень щодо арифметичної вірності здійсненого позивачем і перевіреного судом першої інстанції розрахунку 3% річних та інфляційних.

Щодо доводів відповідача, що форс-мажорні обставини (військова агресія рф проти України) також об`єктивно унеможливили виконання взятих на себе зобов`язань за договором, судова колегія зазначає таке.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) чітко визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 №40(3).

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За умовами пункту 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (пункт 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом.

У матеріалах справи відсутні будь-які сертифікати Торгово-промислової палати України.

Поряд з цим, загальновідомим та нормативно врегульованим є питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який на час розгляду справи не скасований.

Однак, сам по собі факт військової агресії рф проти України не визначений законодавчо як підстава для звільнення від оплати.

Відповідачем не надано суду доказів, що саме через військову агресію рф проти України він не мав змоги своєчасно та у повному обсязі виконати свої зобов`язання за договором.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянтів не є підставою для скасування рішення суду, прийнятого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судова колегія доходить висновку, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25 - без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати апелянтів, пов`язані із розглядом апеляційних скарг, покладаються на апелянтів.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 08.12.2025 у справі №913/107/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 04.02.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко