ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4784/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Босової Ю.С.

розглянувши справу № 916/4784/25 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) /, адреса 65026, м. Одеса, Митна площа, 1/

до відповідача: Державної митної служби України в особі Одеської митниці /, адреса - 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А/

про стягнення 22 767,16 грн,

за участі представників учасників справи:

від позивача: Рогов М.О. в порядку самопредставництва юридичної особи;

від відповідача: не з`явився, повідомлений належним чином.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) /ДП "АМПУ" в особі ОФ ДП "АМПУ", позивач/ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №4923/25 від 28.11.2025/ до Державної митної служби України в особі Одеської митниці /відповідач/ з вимогами про заборгованості в розмірі 22 767,16 грн за скид понаднормованих стічних вод за період з 10.09.2021 по 20.01.2022.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про відшкодування експлуатаційних витрат № 3198-П-ОДФ-21 від 17.05.2021. Зокрема позивач вказує, що умовами договору визначено, що Адміністрація здійснює: видачу питної води (подача холодної та гарячої води на об`єкти Митниці), прийом господарсько-побутових стоків, що скидаються Митницею у систему каналізації Адміністрації, (прийом стічних вод та гарячого водопостачання, ненормативно-очищених стічних вод, що скидаються Митницею у систему каналізації Адміністрації), забезпечення теплом об`єктів Митниці відповідно до Додатка №1 до Договору, а Митниця, у свою чергу, зобов`язалася своєчасно відшкодовувати витрати Адміністрації (п. 1.1. та п. 1.4.Договору). Так, відповідно до акту розподілу понаднормативних стічних вод між споживачами від 10.12.2021 та від 15.02.2022 Адміністрацією нараховані платежі за скидання ненормативно-очищених стоків: 1) за період з 10.09.2021 по 17.11.2021 на об`єм 53,42 м.куб; 2) за період з 18.11.2021 по 20.01.2022 на об`єм 28,15 м.куб. На підтвердження наданих послуг Адміністрацією складені акти відшкодування витрат та виставлені відповідні рахунки: Акт відшкодування витрат за грудень 2021 №1544 від 31.12.2021 та рахунок №531781 від 31.12.2021 на суму 14 513,15 грн разом з ПДВ (за скид понаднормативних стічних вод за період 10.09.2021 по 17.11.2021); Акт відшкодування витрат за лютий 2022 №220 від 28.02.2022 та рахунок №531111 від 28.02.2022 на суму 8 287,39 грн з ПДВ (за скид понаднормативних стічних вод за період 18.11.2021 по 20.01.2022).

Позивач зауважує, що відповідно до п.3.5. Договору, плата за даним Договором здійснюється протягом п`яти банківських днів з моменту отримання Митницею від Адміністрації документів на оплату послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації. Проте, зазначені вище акти відшкодування витрат досі залишаються не підписаними, а рахунки несплаченими.

Позивач зауважує, що Адміністрація виконала свої обов`язки щодо направлення актів та виставлення рахунків, що передбачено договором, відповідачу було відомо про існування заборгованості перед Адміністрацією за скид понаднормативних стічних вод, але незважаючи на це останній порушив умови договору та не здійснив оплату. При цьому позивач звертає увагу на те, що з листування сторін вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо фактичної наявності та розміру заборгованості. Відповідач не заперечує проти суми боргу, фактично визнає її існування та не ставить під сумнів надання у спірний період послуг та правомірність нарахувань за Договором. Єдиним аргументом, на який посилається відповідач, є те, що строк оплати відповідних рахунків нібито сплив у зв`язку із закінченням бюджетного року, визначеного положеннями Бюджетного кодексу України. Таким чином, позиція відповідача, у своїх листах, зводиться виключно до неможливості здійснення оплати за рахунок бюджетних асигнувань минулих років. Водночас сам факт існування зобов`язання та розмір заборгованості Митницею не оспорюється.

Позивач наголошує на тому, що норми Бюджетного кодексу України регулюють порядок формування, виконання та обліку бюджетних зобов`язань, але вони не скасовують та не змінюють цивільно-правової природи зобов`язань, що виникли з укладеного договору. Таким чином сума заборгованості Митниці перед Адміністрацією є тотожною наданим Адміністрацією послуг, яка досі залишається не сплаченою, і становить 22 767,16 грн.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 11, 14, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України.

Ухвалою суду від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4784/25. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.01.2026 р. на 11:30.

17.12.2025 судом від Одеської митниці отримано відзив на позовну заяву /вх.№40516/25 від 17.12.2025/, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому відповідач посилається на те, що загальна сума договору складає 1 265 819,56 грн. Станом на 31.12.2021 загальна сума сплати рахунків та актів відшкодування витрат складає 1 265 814,89 грн, залишок - 4,67 грн, що свідчить про повне виконання Одеською митницею Держмитслужби зобов`язань відповідно до п. 2.4.15. Договору. Відповідно до Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 №316: «плата за понаднормативні скиди стічних вод - додаткова плата споживачів, яка справляється за порушення ними умов скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення». У період дії Договору (з 01.01.2021 по 31.12.2021), Одеська митниця Держмитслужби не отримувала ніякої інформації про порушення умов скиду стічних вод за вказаним Договором. Додатково інформуємо, що вислів «...ненормативно-очищених стічних вод» відповідно п. 1.1. Договору не відповідає змісту зазначеному у графі «найменування» в наданому Рахункі та Акті відшкодування витрат, а саме: «За скид понаднормативних стічних вод». Згідно інформації бази даних «АСАОД Master» Одеської митниці, лист ДП «Адміністрація морських портів України» (Одеська філія ДП «Адміністрація морських портів України»), який містить інформацію стосовно заборгованості на суму 14513,15 грн. та посилання на рахунок №531781, надійшов 31.01.2022 року (вх. Одеської митниці №2216/13) без Рахунків та Актів на оплату відшкодування витрат, що суперечить вимогам п. 2.2.4. Договору. Також, звертаємо увагу на розбіжність між кодом , зазначеним в розділі « 8. Юридичні адреси і реквізити сторін» Договору та , зазначеному в Рахунку №531781 від 31.12.21р. та Акті № 1544 відшкодування витрат від 31.12.21 р. на суму 14513,15 грн.

Відповідач наголошує на тому, що оплату витрат за скид понаднормативних стічних вод за період з 10.09.21 по 17.11.21 та з 18.11.21 по 20.01.22 здійснити неможливо, так як статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить 1 календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідач також зазначає, що зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. У спірній ситуації, на думку відповідача, митниця була позбавлена можливості погасити заборгованість не з формальних міркувань, а з огляду на реальний порядок функціонування бюджетної установи та хронологію подій. Нарахування плати за скид понаднормативних стічних вод здійснювалося постфактум, за результатами фактичного визначення обсягів і перевищень, тобто після завершення відповідних періодів, коли митниця вже не могла ані спрогнозувати точну суму зобов`язання, ані передбачити її у кошторисі. На момент формування та затвердження кошторисів на 2021 і 2022 роки митниця не мала об`єктивної інформації про майбутні понаднормативні показники, їх тривалість та фінансові наслідки, а отже не могла закласти відповідні видатки як планові. Фактично зобов`язання виникло не внаслідок укладення договору чи прийняття управлінського рішення митницею, а внаслідок контролюючих розрахунків третіх осіб уже після спливу відповідного часу, коли бюджетний період був завершений або перебував на стадії закриття, а всі ліміти асигнувань були вичерпані або припинили свою дію. Крім того, митниця як розпорядник бюджетних коштів не має права самостійно перерозподіляти видатки між роками або «переносити» фінансові зобов`язання з одного бюджетного періоду на інший за відсутності спеціального правового механізму та відповідного рішення головного розпорядника і органів Казначейства. Оплата таких витрат у наступному бюджетному році фактично означала б фінансування подій минулого року за рахунок асигнувань, затверджених на інші цілі та інший період, що суперечить самій логіці бюджетного планування та створює штучну заборгованість, не підкріплену жодним зареєстрованим бюджетним зобов`язанням. У реальних умовах казначейського обслуговування це також унеможливлює проведення платежу, оскільки відсутній документально підтверджений факт взяття зобов`язання у межах чинного кошторису та відповідного року. Таким чином, погашення зазначеної заборгованості означало б свідоме прийняття митницею зобов`язання заднім числом, без попереднього фінансового планування, без бюджетного ресурсу та поза межами затверджених повноважень. Такі дії фактично перекладали б фінансові наслідки непередбачуваних і вже минулих подій на поточний бюджетний рік, що не лише порушує принципи цільового та річного використання бюджетних коштів, а й створює ситуацію, за якої відповідальність за відсутність асигнувань покладається на розпорядника, який об`єктивно не мав можливості ані запобігти виникненню такої заборгованості, ані легітимно забезпечити її оплату.

Додатково відповідач інформує, що договірні відносини у 2022 році між Одеською митницею та ДП «Адміністрація морських портів України» (Одеська філія ДП «Адміністрація морських портів України» адміністрація Одеського морського порту) відносно відшкодування експлуатаційних витрат (водопостачання, водовідведення та теплопостачання), за адресою: м. Одеса, митна Площа, 1 (адмінбудівля Одеської митниці) врегульовані не були. Так, листом Одеської митниці (відповідно до інформації бази даних «АСАОД Master» Одеської митниці) від 20.09.2022р. №7.10- 1/21-02/13/15492 (додається), Одеська митниця проінформувала ДП «Адміністрація морських портів України» (Одеська філія ДП «Адміністрація морських портів України» про тимчасову передачу приміщень Одеської митниці за адресою: м. Одеса, митна Площа, 1 військовим формуванням Збройних Сил України починаючі з 26.02.2022 року. Крім того, Одеська митниця, листом від 15.12.2022 року №7.10-1/21- 02/13/19211, звернулася до ДП «Адміністрація морських портів України» (Одеська філія ДП «Адміністрація морських портів України») з проханням термінового надання Договору на відшкодування експлуатаційних витрат. Проте, відповідь з проектом Договору (відповідно до інформації бази даних «АСАД Master» Одеської митниці) надійшла лише 26.12.2022 року. Таким чином, враховуючи стислий термін, завершення бюджетного року та розподілення кошторисних призначень на поточний рік у повному обсязі, Одеська митниця не мала можливості укладання та виконання Договору - відшкодування експлуатаційних витрат у 2022 році, у встановленому порядку, про що проінформувала (Одеська філія ДПДП «Адміністрація «Адміністрація морських портів України») листом Одеської митниці від 27.12.2022 року №7.10-2/21-02/13/19721.

23.12.2025 судом від позивача отримано відповідь на відзив /вх.№41114/25 від 23.12.2025/, в якій позивач просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає: «… У період дії Договору (з 01.01.2021 по 31.12.2021), Одеська митниця Держмитслужби не отримувала ніякої інформації про порушення умов скиду стічних вод за вказаним Договором…». Таке твердження, на думку позивача, є хибним, адже Адміністрацією додано до позовної заяви докази отримання відповідачем акта відшкодування витрат та рахунку за грудень 2021 за «скид понаднормативних стічних вод». Як вбачається з умов Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України, а в частині надання послуг діє з 01.01.2021 по 31.12.2021, або до повного виконання зобов`язань Сторонами за Договором (повне надання послуг, повний розрахунок за надані послуги) (п. 7.6. Договору). Тобто, зазначена умова передбачає випадки, у яких надання послуг, а саме здійснення скиду понаднормативних стічних вод, відбувається в період дії Договору, проте кінцевий період нарахування плати та оплати за такі послуги виходить за межі строку його дії. Відповідач не заперечує фактичного отримання наданих позивачем послуг, їх обсягу, періоду, тощо. Таким чином, відповідач підтверджує існування у період дії договору господарських відносин та отримання послуг, однак намагається уникнути оплати отриманих послуг обґрунтовуючи таку відмову формальними зауваженнями до первинних документів та посиланням на закінчення бюджетного року. Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що така позиція відповідача є необґрунтованою та такою, яка не відповідає вимогам цивільного та бюджетного законодавства України.

Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

В судовому засіданні 20.01.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Від відповідача будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не надійшло, причини неявки представника суду невідомі.

На підставі ч. ч. 1-3 ст. 202 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) та Одеською Митницею Держмитслужби укладено Договір про відшкодування експлуатаційних витрат № 3198-П-ОДФ-21 від 17.05.2021.

У зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби шляхом приєднання до Державної митної служби України та створення Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, переходом всіх прав та обов`язків до Державної митної служби України в особі Одеської митниці, між Адміністрацією та Митницею, укладено Додаткову угоду №1 від 29.09.2021 до Договору.

Умовами договору визначено, що Адміністрація здійснює: видачу питної води (подача холодної та гарячої води на об`єкти Митниці), прийом господарсько-побутових стоків, що скидаються Митницею у систему каналізації Адміністрації, (прийом стічних вод та гарячого водопостачання, ненормативно-очищених стічних вод, що скидаються Митницею у систему каналізації Адміністрації), забезпечення теплом об`єктів Митниці відповідно до Додатка №1 до Договору, а Митниця, у свою чергу, зобов`язалася своєчасно відшкодовувати витрати Адміністрації (п. 1.1. та п. 1.4.Договору).

Згідно з п. 7.6. Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України, а в частині надання послуг діє з 01.01.2021 по 31.12.2021, або до повного виконання зобов`язань сторонами за Договором (повне надання послуг, повний розрахунок за надані послуги).

Відповідно до п. 2.2.1. Договору Адміністрація зобов`язується надавати Митниці питну воду цілодобово або за графіком, приймати стоки відповідно до стану мереж і споруд водопроводу та каналізації, забезпечувати теплом об`єкти Митниці згідно Наказів «Про початок та закінчення опалювального сезону», затверджених начальником Адміністрації Одеського морського порту.

Відповідно до п. 3.8. Договору обсяги стоків, що відводяться від Митниці, приймаються рівним обсягам спожитої води або визначаються за показанням приладу обліку стоків відповідно до пункту 3.14., 5.29. «Правил водопостачання». Об`єм, скинутих Митницею зливних стоків, визначається розрахунковим шляхом згідно пункту 4.10. «Правил водокористування» та ДСТУ 3013-95.

Відповідно до п. 3.9. Договору нарахування платежу за скидання ненормативно-очищених стоків проводиться згідно з «Правилами приймання стічних вод».

Відповідно до п.2.3.1. Договору, Адміністрація має право вимагати своєчасного та повного відшкодування Митницею витрат Адміністрації.

У свою чергу, відповідно до п. 2.4.15. Договору Митниця зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги теплопостачання, водопостачання і водовідведення, скидання ненормативно-очищених стоків.

Відповідно до п. 3.2. Договору відшкодування витрат проводиться Митницею щомісяця згідно з виставленими Адміністрацією рахунками на оплату послуг та Акту відшкодування витрат у двох примірниках по одному для кожної зі сторін.

Відповідно до п. 2.4.10. Договору Митниця зобов`язується не пізніше 2 числа місяця наступного за звітним підписувати з Адміністрацією «Акт відшкодування витрат». Підписання Сторонами (її повноважними представниками) «Акту відшкодування витрат» є підтвердженням відсутності претензій Сторін одна до одної.

Відповідно до п. 3.5. Договору, плата за даним Договором здійснюється протягом п`яти банківських днів з моменту отримання Митницею від Адміністрації документів на оплату послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості в розмірі 22 767,16 грн.

Судом досліджено Акт розподілу понаднормативних стічних вод між споживачами від 10.12.2021 та від 15.02.2022, згідно з яким Адміністрацією нараховані платежі за скидання ненормативно-очищених стоків:

1) за період з 10.09.2021 по 17.11.2021 на об`єм 53,42 м.куб;

2) за період з 18.11.2021 по 20.01.2022 на об`єм 28,15 м.куб.

На підтвердження наданих послуг Адміністрацією складені акти відшкодування витрат та виставлені відповідні рахунки:

Акт відшкодування витрат за грудень 2021 №1544 від 31.12.2021 та рахунок №531781 від 31.12.2021 на суму 14 513,15 грн разом з ПДВ (за скид понаднормативних стічних вод за період 10.09.2021 по 17.11.2021);

Акт відшкодування витрат за лютий 2022 №220 від 28.02.2022 та рахунок №531111 від 28.02.2022 на суму 8 287,39 грн з ПДВ (за скид понаднормативних стічних вод за період 18.11.2021 по 20.01.2022).

Проте, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, зазначені вище акти відшкодування витрат досі залишаються не підписаними, а рахунки несплаченими.

Позивач звертає увагу суду, що за попередні періоди за послуги теплопостачання, водопостачання, водовідведення та за скид понаднормативних стічних вод, Адміністрацією було складено акти відшкодування витрат, а Митницею підписано відповідні акти відшкодування витрат, копії яких додано до матеріалів справи. Також, Митницею відшкодовано витрати за отримані послуги за попередній період, що підтверджується платіжними інструкціями доданими до позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що Адміністрація неодноразово зверталась до Митниці із листами, в яких зазначала про існування заборгованості Митниці перед Адміністрацією за Договором, з проханням її сплати, зокрема:

- Лист ОФ ДП «АМПУ» № 248/19-06-04/Вих від 26.01.2022.

- Лист ОФ ДП «АМПУ» № 2302/19-06-04/Вих від 21.11.2024 з доданими актами звірки № 34130 від 30.09.2024.

- Лист ОФ ДП «АМПУ» №1906/19-06-04/Вих від 12.09.2025, яким Адміністрація повторно направила акти відшкодування витрат та рахунок за грудень 2021 та лютий 2022.

У відповідь на лист ОФ ДП «АМПУ» № 2302/19-06-04/Вих від 21.11.2024, листом від 19.12.2024 №7.10-1/22-01/13/22214 Одеською митницею зазначено, що згідно з п. 7.6. договору від 06.10.2023 №4036-П-ОДФ-23/79-23, укладеного між Одеською митницею та Державним підприємством «Адміністрацією морських портів України», строк дії договору припиняється 31.12.2023. При цьому Одеська митниця зазначає про неможливість підписання актів звірки з підстав закінчення бюджетного року.

Окрім того, Одеська митниця своїм листом №7.10-2/21-02/13/14906 від 01.10.2025 повторно зазначила про неможливість сплати заборгованості у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань. При цьому у вказаному листі відповідач зазначив, що Рахунок №531111 від 28.02.2022 та Акт відшкодування витрат №220 від 28.02.2022 на суму 8287,39 грн згідно бази даних «АСАОД Master» Одеської митниці, вказані документи на адресу Одеської митниці не надходили.

Також Одеська митниця зазначила, що листом від 15.12.2022 №7.10-1/21-02/13/19211 звернулася до ДП «АМПУ» з проханням термінового надання Договору на відшкодування експлуатаційних витрат. Проте, відповідь з проектом Договору (відповідно до інформації бази даних «АСАОД Master» Одеської митниці) надійшла лише 26.12.2022.

Враховуючи стислий термін, завершення бюджетного року та розподілення кошторисних призначень на поточний рік у повному обсязі, Одеська митниця не мала можливості укладання та виконання Договору, відшкодування експлуатаційних витрат у 2022 році, у встановленому порядку, про що проінформувала ДП «АМПУ».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 904 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що позивачем були виконані умови договору як щодо надання відповідних послуг, так і направлення актів та виставлення рахунків. При цьому суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що закінчення бюджетного року є виключно внутрішньою фінансово-організаційною обставиною діяльності відповідача і не має жодного впливу на чинність та обов`язковість цивільно-правового зобов`язання.

Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 22 767,16 грн підлягають задоволенню в повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Доводи сторони відповідача не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи та в повному обсязі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що вбачається із платіжної інструкції № 1386 від 20.11.2025.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-251 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) до Державної митної служби України в особі Одеської митниці про стягнення 22 767,16 грн, - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державної митної служби України в особі Одеської митниці /, адреса - 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А/ на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) заборгованість у розмірі 22 767,16 грн /двадцять дві тисячі сімсот шістдесят сім гривень 16 копійок/, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн /дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З урахуванням екстрених та стабілізаційних відключень електроенергії, запроваджених в м. Одесі та Одеській області, та відсутністю електроенергії в Господарському суді Одеської області, за виключенням залів судових засідань, повне судове рішення складено та підписано 30 січня 2026 р.

Суддя Н.Д. Петренко