УХВАЛА

26 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 914/970/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Картере В.І.,

розглянувши заяву Львівської міської ради

про відвід суддів Рогач Л.І., Краснова Є.В. від розгляду справи №914/970/22

за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 (колегія суддів у складі : Галушко Н.А. - головуючий, судді: Желік М.Б., Орищин Г.В.)

у справі №914/970/22

за позовом Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"

до Львівської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз",

про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 07.12.2017 в частині пункту 12 додатку, визнання права постійного користування на земельну ділянку та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до 1) Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"; 2) Львівської міської ради

про визнання права користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація" (далі - АТ "БМУ "Львівгазифікація") звернулося до суду з позовною заявою до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міськради від 07.12.2017 № 2780 (в редакції ухвали від 25.04.2019 № 4939) в частині пункту 12 Додатку щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:020:0009 та визнання права постійного користування на вказану земельну ділянку.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - третя особа, АТ "Львівгаз") звернулася до суду з позовом до відповідачів АТ "БМУ "Львівгазифікація" та Львівської міськради про визнання права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:020:0009 за АТ "Львівгаз".

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.12.2023 у справі №914/970/22 відмовлено у задоволенні позову АТ "БМУ "Львівгазифікація" та у задоволенні позову АТ "Львівгаз".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 у справі №914/970/22 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 15.12.2023 та ухвалено нове, яким задоволено позов АТ "БМУ "Львівгазифікація" та відмовлено у задоволенні позову АТ "Львівгаз".

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.07.2024 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 15.12.2023 у справі, справу №914/970/22 направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

За результатами нового розгляду Господарський суд Львівської області рішенням від 05.05.2025 відмовив у задоволенні позовних вимог АТ "Львівгаз" та задовольнив позовні вимоги АТ "БМУ "Львівгазифікація".

Західний апеляційний господарський суд постановою від 25.11.2025 рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 скасував в частині задоволення позовних вимог АТ "БМУ "Львівгазифікація" та ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

АТ "БМУ "Львівгазифікація" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, у якій просило оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025. Також скаржник подав до Верховного Суду заяву про зупинення дії постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у цій справі до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05.01.2026 між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ "БМУ "Львівгазифікація" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, призначено розгляд справи №914/970/22 за касаційною скаргою АТ "БМУ "Львівгазифікація" у судовому засіданні 04.02.2026 о 12:00; зупинено дію постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

До Верховного Суду 21.01.2026 надійшла заява Львівської міської ради про відвід суддів, а саме: Рогач Л.І. та Краснова Є.В. від розгляду справи №914/970/22. Підставою для відводу суддів заявником визначено пункт 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України. Так, заявник зазначає, що "у Львівської міської ради відсутня довіра до двох членів колегії суддів Касаційного господарського суду - Рогач Л.І. та Краснова Є.В., оскільки ці члени колегії вже розглядали даний спір, а за результатами розгляду сформували правову позицію та не можуть без упередженості продовжувати розгляд даної справи.". Львівська міська рада зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Краснов Є.В. - головуючий, Рогач Л.І. та Могил С.К.) від 24.07.2024 у цій справі касаційну скаргу АТ "Львівгаз" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 задоволено частково та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку заявника, висновки членів колегії суддів Касаційного господарського суду (Краснов Є.В. - головуючий, Рогач Л.І. та Могил С.К.) у постанові від 24.07.2024 у цій справі були зроблені на підставі внутрішніх переконань і не обґрунтовувалися жодними належними чи допустимими доказами, не підтверджувались жодними нормами чинного на той час законодавства. Водночас Львівська міська рада вважає, що з тексту ухвали Верховного Суду від 12.01.2026 вбачається упереджене ставлення двох членів колегії до даної справи у зв`язку із повторною участю, а колегія суддів без дослідження наявних у матеріалах справи доказів, не проаналізувавши обставини справи, зупинила дію постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Заявник вказує, що "попередньо сформована позиція двох членів колегії суддів Касаційного господарського суду (Рогач Л.І., Краснова Є.В.) перешкоджає об`єктивному та неупередженому розгляду справи.".

Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2026 у справі №914/970/22 заяву Львівської міської ради про відвід суддів Рогач Л.І. та Краснова Є.В. визнано необґрунтованою; матеріали заяви про відвід суддів у цій справі передано на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 23.01.2026 заяву Львівської міської ради про відвід суддів Рогач Л.І. та Краснова Є.В., у справі №914/970/22 передано на розгляд судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Картере В.І.

Розглянувши матеріали заяви про відвід суддів Рогач Л.І. та Краснова Є.В., Верховний Суд зазначає про таке.

Відповідно до приписів частин восьмої та одинадцятої статті 39 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Статтями 38, 42 Господарського процесуального кодексу України закріплені права та обов`язки учасників справи, серед яких, право подавати заяви, зокрема і про відвід колегії суддів.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною першою статті 35 ГПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді. Посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, колегії суддів.

Приписами частини першої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 9901/22/17).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Особа яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі потрібно вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд виходить з того, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного", а заявник не надав жодних доказів, які б підтверджували, що судді: Рогач Л.І. та Краснов Є.В. прямо чи побічно заінтересовані у результаті розгляду касаційної скарги АТ "БМУ "Львівгазифікація" у справі №914/970/22.

Незважаючи на те, що Львівська міська рада і посилається на пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України як на підставу про відвід суддів Рогач Л.І. та Краснова Є.В., проте, фактично заява зводиться до незгоди сторони із встановленими судом обставинами справи та позицією суддів, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.07.2024 у справі №914/970/22 та в ухвалі від 12.01.2026 про зупинення дії постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Верховний Суд звертає увагу, що частина четверта статті 35 ГПК України містить імперативний припис, відповідно до якого незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

А тому доводи заявника щодо необхідності відводу колегії суддів саме з підстав незгоди з процесуальними рішеннями суддів, ухваленими у справі №914/970/22, прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявників не влаштовує.

Враховуючи викладене, розглянувши доводи в обґрунтування заяви Львівської міської ради про відвід суддів Рогач Л.І., Краснова Є.В. від розгляду справи № 914/970/22, Верховний Суд дійшов висновку, що вказана заява не містить обґрунтованого посилання на дійсні обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів та можуть бути підставою для відводу відповідно до статей 35, 36 ГПК України. Підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись статтями 35, 38, 39, 234, 235, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Львівської міської ради про відвід суддів Рогач Л.І. та Краснова Є.В. від розгляду справи № 914/970/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Картере