ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026м. ДніпроСправа № 904/6782/25

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи № 904/6782/25

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙС ТРЕЙДІНГ"

про стягнення штрафу,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 01.12.2025 за вих. №б/н до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙС ТРЕЙДІНГ" (далі - відповідач) про стягнення 144.825,00 штрафу.

Позивач просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, судові витрати стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/6782/25 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025.

Ухвалою від 05.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через підсистему «Електронний суд» 20.12.2025 від відповідача надійшов відзив.

Через підсистему «Електронний суд» 23.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Через підсистему «Електронний суд» 26.12.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані, що між АТ «Укрзалізниця» та ТОВ «РАЙС ТРЕЙДІНГ» 28.06.2023 укладено публічний договір приєднання про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом акцепту відповідачем електронної оферти перевізника. Умови договору є обов`язковими для сторін і оприлюднені на офіційному вебсайті перевізника.

У лютому 2025 року відповідачем за накладною №49887508 зі станції Добропілля було відправлено вагон №64240170 з вантажем «вугілля кам`яне» до станції Одеса-Ліски.

01.02.2025 під час перевезення на станції Нижньодніпровськ-Вузол проведено контрольне зважування вагона на справних та повірених вагах, за результатами якого встановлено невідповідність фактичної маси вантажу даним, зазначеним у накладній: при заявленій масі 67.000 кг фактична маса склала 61.300 кг. За цим фактом складено комерційний акт №450003/4 відповідно до вимог статуту залізниць України та Правил складання актів.

Позивач посилається на норми статуту залізниць України та підзаконних актів, відповідно до яких маса вантажу визначається відправником, а відправник несе відповідальність за неправильність відомостей, зазначених у накладній. Залізниця має право перевіряти ці відомості, а підставою для відповідальності є належно складений комерційний акт.

У зв`язку з неправильним зазначенням маси вантажу позивач нарахував відповідачу штраф відповідно до статей 118 та 122 статуту залізниць України у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Провізна плата за вагон становила 28.965,00 грн, у зв`язку з чим сума штрафу склала 144.825,00 грн.

Позивач вважає, що зазначений штраф підлягає стягненню незалежно від наявності чи відсутності збитків, а суд не має підстав для його зменшення, оскільки відповідальність прямо встановлена законом і настає за сам факт допущення порушення вантажовідправником.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач у відзиві підтверджує про те, що між сторонами існують договірні відносини з надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, оформлені шляхом укладення залізничної накладної №49887508 від 29.01.2025, яка відповідно до ч.8 ст.6 статуту залізниць України є двосторонньою письмовою угодою на перевезення вантажу.

За цією накладною відповідач як вантажовідправник замовив перевезення вугілля кам`яного трьома вагонами, у тому числі вагоном №64249170, зі станції Добропілля Донецької області до станції Одеса-Ліски на користь третьої особи ТОВ «РЕГІОН ДСТ». Маса вантажу в кожному вагоні була зазначена у розмірі 67.000 кг, спосіб визначення маси за обміром, що прямо відображено у накладній.

Як зазначає відповідач, визначення маси вантажу за обміром було погоджено між сторонами у зв`язку з відсутністю на місцях загального користування станції Добропілля вагових приладів, що підтверджується листом регіональної філії залізниці від 19.12.2025. Відповідач посилається на ст.ст. 9, 10, 13, 37 статуту залізниць України, відповідно до яких залізниця зобов`язана забезпечити на місцях загального користування необхідні споруди та вагові прилади, а також допускається визначення маси вантажу за обміром у разі неможливості зважування.

Контрольне зважування вагона №64249170 було здійснено позивачем 01.02.2025 на станції Нижньодніпровськ-Вузол на тензометричних вагонних вагах, тобто іншим, більш точним способом, ніж той, який застосовувався при відправленні. Відповідач не був повідомлений про проведення такого зважування та не був присутній при ньому. За результатами зважування фактична маса вантажу склала 61 300 кг, що на 5 700 кг менше, ніж зазначено у накладній, про що складено акт ГУ-23 та комерційний акт №450003/4.

Відповідач звертає увагу суду на п.22 Правил видачі вантажів (наказ Мінтрансу №644 від 21.11.2000), відповідно до якого перевірка маси вантажу на станції призначення має здійснюватися, як правило, тим самим способом, яким масу було визначено на станції відправлення. На думку відповідача, застосування різних способів визначення маси неминуче призводить до розбіжностей, що і мало місце у даному випадку.

Відповідач наголошує, що зменшення маси вантажу не спричинило позивачу жодних негативних наслідків чи збитків: перевантаження вагона не було, провізна плата була сплачена у повному обсязі, а виявлена розбіжність полягала у меншій, а не більшій масі вантажу.

Позивач, посилаючись на ст. 118 та 122 статуту залізниць України, нарахував штраф у розмірі 144.825,00 грн, що становить п`ятикратну провізну плату за перевезення одного вагона. Водночас відповідач вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, зокрема елемент вини, передбачений ст.614 ЦК України, оскільки він діяв добросовісно, вжив усіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання, а розбіжності у масі вантажу виникли внаслідок дій та організаційних рішень самого позивача.

Відповідач посилається на принципи добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3, ч.3 ст.509 ЦК України), практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, доктрину заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), а також рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013, зазначаючи, що стягнення штрафу у п`ятикратному розмірі за відсутності збитків має каральний, а не компенсаційний характер та призводить до істотного дисбалансу прав і обов`язків сторін.

Окремо відповідач звертає увагу суду на наявність аналогічної судової практики, зокрема рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 у справі №905/536/24, залишене без змін апеляційною інстанцією, у якій за подібних фактичних обставин суд зменшив розмір штрафу на 90%, визнавши добросовісність дій відповідача та відсутність негативних наслідків для залізниці.

Стислий виклад позиції позивача на відзив відповідача (відповідь на відзив)

Позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Позивач зазначає, що правове регулювання спірних відносин здійснюється спеціальним законодавством у сфері залізничного транспорту, зокрема Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України та нормативними актами, прийнятими на його виконання. Норми Статуту є спеціальними, не суперечать положенням ЦК України та ГК України і підлягають першочерговому застосуванню, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду.

Накладна відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України є основним перевізним документом і обов`язковою двосторонньою письмовою формою договору перевезення вантажу. Відповідно до ст.ст. 23, 24 Статуту відправник зобов`язаний подати належно заповнену накладну та несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти зазначених у ній відомостей.

Позивач підкреслює, що Правила оформлення перевізних документів покладають обов`язок заповнення накладної виключно на відправника, забороняють внесення виправлень та вимагають підтвердження правильності відомостей особистим підписом представника відправника. У спірній накладній №49887508 правильність внесених відомостей, зокрема маси вантажу, підтверджена підписом представника відповідача.

Під час перевезення було виявлено невідповідність між масою вантажу, зазначеною у накладній (67000 кг), та фактичною масою, встановленою під час контрольного зважування (61300 кг), що засвідчено належним чином складеним комерційним актом. Позивач вважає, що саме факт неправильного зазначення маси у накладній є достатньою та самостійною підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтями 118 та 122 Статуту залізниць України.

Посилання відповідача на різні способи визначення маси вантажу позивач вважає безпідставними, оскільки чинне законодавство передбачає декілька нормативно допустимих способів визначення маси (зважування, розрахункові методи, обмір, умовно), а застосування контрольного зважування під час перевезення є реалізацією права залізниці, прямо передбаченого ст. 24 Статуту. Положення п. 22 Правил видачі вантажів не встановлює обов`язку тотожності способу визначення маси, а лише містить застереження «як правило».

Позивач також зазначає, що дозвіл на разове навантаження та застосування способу визначення маси за обміром був наданий залізницею виключно на прохання відповідача та з покладенням відповідальності за достовірність визначення і зазначення маси вантажу саме на вантажовідправника, що прямо відображено у перевізних документах. Відповідач мав можливість використати вагові пристрої під`їзних колій інших підприємств, проте цього не зробив.

Доводи відповідача щодо неналежного обладнання станції Добропілля, а також щодо обов`язку залізниці забезпечити зважування вантажу, позивач вважає необґрунтованими, оскільки навантаження здійснювалося на місцях загального користування, які не є вантажним двором, а ст. 10 Статуту залізниць України не містить вимог щодо обов`язкової наявності ваг. Факт погодження навантаження свідчить про відповідність станції встановленим вимогам.

Позивач зазначає, що рішення у справі №905/536/24, не є прецедентним та, на його думку, не суперечить положенням Статуту залізниць України, а фактично підтверджує правомірність застосування штрафу до вантажовідправника.

Щодо розміру штрафу позивач зазначає, що відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі, визначеному ст. 118 цього Статуту, а саме у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення. Будь-яке пропорційне обчислення штрафу залежно від різниці маси вантажу законодавством не передбачене.

Позивач наголошує, що зазначений штраф є законною господарською санкцією, встановленою спеціальним законом, і стягується незалежно від наявності збитків. Можливість його зменшення Статутом залізниць України не передбачена, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду, зокрема у справах №914/2339/17, №906/434/17, №905/1450/20, №910/143/19.

Доводи відповідача про зменшення штрафу на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України позивач вважає неприйнятними, оскільки санкція має не договірний, а законодавчо встановлений характер, а відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, які б обґрунтовували відступ від імперативних норм Статуту.

Окремо позивач зазначає, що відповідач як суб`єкт господарювання здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, а неправильне зазначення маси вантажу є наслідком його господарських рішень і комерційного розрахунку, а не об`єктивних та непереборних обставин.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що у справі наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу у накладній та правомірність застосування штрафу відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, у зв`язку з чим заперечує проти зменшення його розміру.

Стислий виклад позиції відповідача на відповідь на відзив (заперечення на відповідь на відзив)

Відповідач не заперечує існування штрафу, передбаченого п.п. 118, 122 статуту залізниць України, та спеціальний характер відповідної норми, однак це не позбавляє його права на зменшення розміру штрафу на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Верховний Суд у постанові від 20.04.2023 у справі №904/1754/22 зазначив, що відсутність у статуті прямої норми про можливість зменшення штрафу не обмежує право боржника звернутися до суду з відповідним клопотанням, а суд зобов`язаний розглянути його з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідач не заперечує можливість зважування вантажу за обміром, однак наголошує, що це не може бути підставою для отримання позивачем невиправданих додаткових прибутків. Позивач всупереч вимогам ст.ст. 10, 13 статуту залізниць України не забезпечив колію 15 станції Добропілля ваговими приладами та надав відповідачу згоду на зважування вантажу за обміром, фактично виключивши власну відповідальність. При цьому перевірку маси вантажу позивач здійснив іншим способом, усвідомлюючи, що застосування різних методів зважування неминуче призводить до розбіжностей. За таких обставин відсутня вина відповідача як обов`язковий елемент складу правопорушення, оскільки він діяв добросовісно та вжив усіх залежних від нього заходів. Аналогічна правова позиція викладена у справі №905/536/24, у якій суди дійшли висновку про відсутність вини відправника за відсутності вагового обладнання на станції відправлення.

Наведені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог відповідно до ст.ст. 614, 617 ЦК України або, як мінімум, для зменшення розміру штрафу згідно зі ст. 616 ЦК України. Відповідач не наполягає на власному розрахунку штрафу як імперативному, а лише обґрунтовує необхідність його зменшення з урахуванням принципів розумності, добросовісності та справедливості, оскільки неустойка не може бути непомірним тягарем для суб`єкта господарювання та джерелом необґрунтованого збагачення кредитора, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду у справах №910/353/19 та №910/13114/19.

Доводи позивача про неможливість зменшення штрафу незалежно від наявності збитків є безпідставними, оскільки ст.ст. 614, 616 та ч.3 ст. 551 ЦК України прямо передбачають врахування вини, розміру збитків (у разі їх наявності) та інших істотних обставин. Право суду на зменшення штрафів, передбачених ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, неодноразово підтверджене Верховним Судом (справи №908/2225/18, №904/10497/16, №906/754/17, №910/143/19, №910/1005/19).

Посилання позивача на наслідки збройної агресії РФ є вибірковими, оскільки ці аргументи використовуються ним для зменшення власної відповідальності, однак ігноруються у даній справі. Водночас негативних наслідків війни зазнали всі суб`єкти господарювання. Позивач є монополістом на ринку залізничних перевезень, тоді як відповідач - підприємство, створене внутрішньо переміщеною особою у 2023 році. За таких умов наведені позивачем обставини не є підставою для стягнення п`ятикратного штрафу з добросовісного відправника, в діях якого відсутня вина, та не можуть виправдовувати порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, наявність підстав для стягнення штрафу у заявлених до стягнення сумах.

Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-45026956/2023- 0001 від 28.06.2023 АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від ТОВ «РАЙС ТРЕЙДІНГ» заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

ТОВ «РАЙС ТРЕЙДІНГ» було приєднано АТ «Українська залізниця» до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020.

Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.4. договору надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковим для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (п.1.5. договору).

Відповідно до п. 1.6. договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).

Пунктом 1.7. передбачено, що договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.

У п. 7.3. договору встановлено, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить три роки.

У січні-лютому 2025 року від ТОВ «РАЙС ТРЕЙДІНГ» по накладній № 49887508 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Одеса-Ліски Одеської залізниці було прийнято до перевезення вагони з вантажем «Вугілля кам`яне».

01.02.2025 при проходженні вагонів по ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №21 від 01.02.2025 було проведено контрольне зважування вагону №64240170 на справних 150-ти тонних електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводський номер №032, держ. повірка 31.01.2025, прийнятих до обліку службою роботи станцій регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

В результаті було встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній №49987415 у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» не відповідає масі вантажу встановленій при проведенні контрольного зважування вантажу.

За наслідками контрольного зважування станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровсьої залізниці повідомлено на станцію відправлення Добропілля Донецької залізниці, що підтверджується телеграммою №244 від 01.02.2025.

У зв`язку з вищезазначеним у відповідності з ст. 129 Статуту залізниць України та п. 4 „Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 № 334, було складено комерційний акт № 450003/4 від 01.02.2025.

За наслідками контрольного зважування станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці відчеплений вагон №64240170 відправлено на станцію призначення Одеса-Ліски Одеської залізниці, за перевізним документом №46711453.

По прибуттю вагону №64240170 на станцію призначення Одеса-Ліски Одеської залізниці, за результатами перевірки вантажу у вагоні, котрий прибув з комерційним актом попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/4 від 01.02.2025, не було виявлено різниці між даними акту, складеного на попутній станції і фактичною наявністю та станом вантажу, про що зроблена відмітка в розділі «Є» комерційного акту №450003/4 від 01.02.2025, як то передбачено п.12 „Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

Комерційний акт попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/4 від 01.02.2025 було зареєстровано на станції призначення під №450003/4/01 від 01.02.2025, відповідно до п. 62 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-Ц.

Згідно з ст. 122 статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту. Штраф нарахований у розмірі відповідно до статті 118 Статуту підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків.

Відтак, на підставі комерційного акту попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/4 від 01.02.2025 згідно з накладною №49887508 сума провізної плати нарахованої відправнику по станції відправлення склала 144.825,00 грн.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив стягнення 144.825,00 штрафу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, та інших нормативних актів, прийнятих у відповідності до них та які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статтею 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).

На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1. "Правил оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Накладна згідно з вказаними Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

У відповідності до пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України № 138 від 08.06.2011), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів, відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих правил.

Згідно з пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Відповідно до пункту 1.3 Правил оформлення перевізних документів, всі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Судом встановлено, правильність внесених відомостей до накладної №49887508 підтвердив своїм ЕЦП (електронно-цифровий підпис) представник відправника Паустовський Артем Анатолійович.

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниці України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Згідно з пунктом 28 Правил № 861/5082 вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей.

Наведена норма свідчить про те, що залізниця не зобов`язана перевіряти дані, зазначені у накладних, фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

Враховуючи вказане, заперечення відповідача в цій частині судом відхиляються.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до статті 921 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що виникають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Положеннями статті 24 Статуту залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

З огляду на наведене, при заповненні накладної на перевезення вантажу відповідальність за точність та повноту відомостей, зазначених у відповідній накладній, покладається на вантажовідправника.

Водночас, відповідачем при заповненні залізничної накладної № 49887508 допущено помилку у масі вантажу у вагоні № 64249170, що підтверджується комерційним актом № 450003/4 від 01.02.2025 та актами загальної форми № 21 від 01.02.2025.

Отже, має місце факт невідповідності маси вантажу, зазначеної в накладній та встановленої при контрольному зважуванні.

Згідно з нормами статті 122 Статуту підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках передбачених статтею 129 Статуту.

За змістом статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до накладної № 49887508 розмір провізної плати за вагон № 64249170 становить 28.965,00 грн.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Підсумовуючи викладене, саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість до укладання договору перевезення перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ. Відповідальність за неправильне оформлення залізничної накладної несе вантажовідправник. При цьому, підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Позивачем на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, надано: залізничну накладну № 49887508; акти загальної форми № 21 від 01.02.2025, комерційний акт № 450003/4 від 01.02.2025; виписку з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах; технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки.

При цьому, дослідивши розрахунок заявленого до стягнення штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній № 49887508 масу вантажу, здійснений позивачем у позовній заяві, суд прийшов до висновку, що він є такими, що виконаний у відповідності до норм чинного законодавства та обставин справи, є обґрунтованим та арифметично вірними.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Беручи до уваги усе наведене у його сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо зменшення розміру штрафу, суд зазначає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Тому недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена статтями 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому зазначений штраф стягується з вантажовідправника за самий факт порушення. Сума штрафу не пов`язана зі збитками залізниці та їх наслідками.

Разом з тим за приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

(За частиною першою статті 233 Господарського кодексу України, на яку посилається відповідач, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Однак станом на день прийняття рішення у справі вказана норма втратила чинність).

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов й на розсуд суду.

Зі змісту зазначених правових норм також вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, частини 1 статті 78, частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінка доказів у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторони у справі є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести на підставі належних і допустимих доказів та згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю правовою природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання, а їх зменшення допустиме лише за наявності виняткових обставин.

З огляду на викладене, доводи, покладені відповідачем в основу заявленого ним клопотання, суд оцінює критично, тим більше, що вони не підтверджені належними доказами.

Так, несприятливі обставини у діяльності жодним чином не впливають на добросовісність відповідача щодо необхідності належного оформлення залізничних накладних, а відтак не можуть бути виправданням неналежного виконання ним зазначеного обов`язку й допущеного порушення.

Надаючи оцінку характеру допущенного відповідачем порушення, суд також враховує нормативні положення статей 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт", згідно з якими залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Надання недостовірних відомостей щодо завантаження вагонів загрожує безпеці руху поїздів, а відтак створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

За змістом статті 6 Господарського кодексу України одними із загальних принципів господарювання є рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання та заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Посилання відповідача на завищений розмір штрафу є оцінкою розміру штрафу, встановленого чинним законодавством, у порівнянні з його фінансовим становищем як підприємницького товариства.

Однак, заявлена позивачем до стягнення сума штрафу не є занадто великою; можливість цього штрафу негативно вплинути на підприємницьку діяльність відповідача останнім не доведена.

Щодо посилання відповідача на відсутність у позивача збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення, то суд звертає увагу на те, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16, за змістом частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

У спірних правовідносинах між сторонами неустойка - штраф передбачений законодавством та нарахований позивачем за сам факт порушення, а не із суми понесених збитків (втрат).

Висновок суду щодо оцінки аргументів, покладених відповідачем в основу заявленого ним клопотання про зменшення суми штрафу, збігається з правовою позицією Верховного Суду з аналогічного питання, викладеного у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

Інших доводів, обґрунтованих належними та допустимими доказами на підтвердження можливості зменшення суми штрафу, відповідач суду не навів.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення штрафу за неправильно зазначену у залізничних накладних масу вантажу у загальному розмірі 144.825,00 грн визнаються судом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙС ТРЕЙДІНГ" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Бородинська, будинок 16, квартира 5-А; ідентифікаційний код 45026956) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) 144.825,00 грн (сто сорок чотири тисячі вісімсот двадцять п`ять грн 00 к.) штрафу, 2.422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 к.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк