ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2026 р. Справа№ 910/4907/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.М.

за участю представників:

від позивача: Мітічкін А.С.;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025, повний текст рішення складено 23.10.2025

у справі № 910/4907/25 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс»

про стягнення 566 993,52 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс»

до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 32 448,94 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс»(далі - відповідача) на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - позивач) 566993,52 грн пені за договором поставки №53-129-01-20-02134 від 26.06.2020, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань вчасно поставити товар.

05.06.2025 зареєстровано зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 32448,94 грн, яка складається із 25199,71 грн інфляційних втрат та 7249,23 грн 3% річних.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що відповідачем було поставлено позивачу товар за договором поставки №53-129-01-20-02134 від 26.06.2020, який позивач оплатив із прострочення строків оплати, у зв`язку із чим відповідачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 первісний позов Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» про стягнення 566 993,52 грн, що складається з 272 996,88 грн пені та 293 996,64 грн штрафу задоволено повністю. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 32 448,94 грн, що складається з 25 199,71 грн інфляційних втрат та 7 249,23 грн 3% річних задоволено частково на суму 25 199,71 грн інфляційних втрат та 6 904,03 грн 3% річних. У задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення 345,20 грн 3% річних відмовлено. Проведено зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають стягненню за первісним і зустрічним позовами. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 272 996 грн 88 коп пені, 261 892 грн 90 коп. штрафу та витрати по сплаті судового збору у сумі 4 355 грн 55 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити ТОВ «Укратом Сервіс» строк для подання апеляційної скарги як такий, що пропущений з поважних причин. Скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» судові витрати ТОВ «Укратом Сервіс» на оплату судового збору за подання даної апеляційної скарги у сумі 8 165,00 грн у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник стверджує про те, що судом першої інстанції ухвала про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження не постановлялася, справа була розглянута в спрощеному порядку, що, у тому числі, порушило право ТОВ «Укратом Сервіс» на доступ до суду і правосуддя.

Також, на думку скаржника, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та передбачені ст. 2 ГПК України принципи добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності щодо не зменшення розміру нарахованих позивачем за первісним позовом штрафних санкцій, що у сукупності з вищенаведеними порушеннями положень ст. 180 ГПК України позбавило ТОВ «Укратом Сервіс» належних можливостей для відстоювання своєї позиції у суді.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що твердження відповідача щодо порушення судом першої інстанції ст.2, ч. 5 ст. 180 ГПК України не відповідає дійсності, оскільки Господарським судом м. Києва згідно ухвали від 05.06.2025 було постановлено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом та здійснення розгляду справи № 910/4907/25 за правилами загального позовного провадження, призначено справу до судового розгляду 02.07.2025 об 11:20.

Позивач за первісним позовом також зазначив про те, що зменшення штрафних санкцій є виключним правом суду про що свідчить зміст вказаних статей, про це ж свідчить і практика Верховного суду наведена відповідачем, зокрема, Верховний суд вказав, що зазначені повноваження є дискреційними, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій. До того ж відповідач в процесі розгляду справи не заявляв клопотання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, як випливає з позиції викладеній у відзиві, не визнавав позовні вимоги повністю. В судовому засіданні представник позивача участі не брав та доказів, які б стали підставою для зменшення штрафних санкцій в розрізі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України не надавав.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/4907/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

13.11.2025 суддею Майданевичем А.Г. заявлено самовідвід від розгляду справи № 910/4907/25 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути, у зв`язку з тим, що його близький родич працює в Акціонерному товаристві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 задоволено. Справу № 910/4907/25 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025, у зв`язку тим, що заяву судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 задоволено, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025, для розгляду справи № 910/4907/25 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025, у зв`язку з перебування суддів Ткаченка Б.О. та Коротун О.М., які не є головуючими суддями (суддями-доповідачами), у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025, для розгляду справи № 910/4907/25 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді:. Сулім В.В, Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 13 839,48 грн;

02.12.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 495 від 14.11.2025 у розмірі 8 165,00 грн та платіжну інструкцію № 512 від 26.11.2025 у розмірі 5 674,48, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 13 839,48 грн.

Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25. Призначено справу № 910/4907/25 до розгляду у судовому засіданні 15.01.2026.

Так, 15.01.2025, зокрема у місті Києві оголошено сигнал «Повітряна тривога» з 08:37 год. до 09:32 год., у зв`язку із чим, судове засідання розпочато о 10 год. 00 хв.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/4907/25 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 15.01.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 15.01.2026 не з`явився, про причини неприбуття у судове засідання не повідомив.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 26.06.2020 між позивачем та відповідачем за первісним позовом укладено договір поставки № 53-129-01-20-02134 (далі - договір), номер закупівлі в системі Prozorro UA-2020-04-17-006261-b, відповідно до п. 1.1 договору відповідач, за договором постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити роз`єднувачі виробництва (Польща) (далі - Продукція) для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - кінцевий споживач), а позивач зобов`язується в порядку і на умовах визначних у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування, одиниці виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації (далі - Специфікація), яка є невід`ємною частиною договору.

Сторони погодили у п. 4.2 договору, що позивач сплачує вартість поставленої продукції протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Відповідно до умов п. 5.5 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Згідно з п. 7.2 договору за порушення строків поставки продукції за договором відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Відповідно до п. 12.1 договору специфікації, додаткові угоди та додатки до договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу за умови викладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами та скріплення печатками обох сторін (за наявності).

Пунктом 1 Додаткової угоди № 2 від 24.05.2021 до договору сторонами були внесені зміни до додатку № 1 (Специфікація) до договору, та встановлено строк поставки продукції як «до 31.07.2021».

Як вбачається з видаткової накладної від 05.10.2021 № 8, яку підписано обома сторонами, відповідач здійснив поставку продукції 05.10.2021 на суму 4 199 952 грн.

У зв`язку із порушенням строків поставки товару за договором позивачем на суму поставки товару нараховано 7% штрафу та пеню.

Позивачем надсилалась на поштову адресу відповідача претензія від 21.07.2022 № 4320/51 про неналежне виконання зобов`язань, стягнення пені та штрафних санкцій за порушення строків поставки продукції згідно п. 7.2 договору.

Відповідач за первісним позовом вимоги претензії не виконав, що стало підставою для звернення позивача за первісним позовом до суду з указаним позовом.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) вказав на те, що відповідачем за зустрічним позовом (позивачем за первісним позовом) пропущено строки позовної давності для звернення із позовом про стягнення штрафних санкцій та порушено строки оплати вартості поставленого за договором товару, у зв`язку із чим відповідачем заявлено зустрічні позовні вимоги про стягнення 25 199,71 грн інфляційних втрат та 7 249,23 грн 3% річних за період з 30.11.2021 по 20.12.2021.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, із чим погоджується апеляційний господарський суд, відповідно до умов Додаткової угоди № 2 від 24.05.2021 до договору строк поставки продукції встановлено до 31.07.2021, водночас товар на суму 4 199 952 грн за договором було поставлено відповідачем лише 05.10.2021, що підтверджується копією видаткової накладної № 8 від 05.10.2021. З наведеного вбачається, що відповідачем за первісним позовом порушено строк поставки починаючи з 01.08.2021.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Сторони погодили у п. 7.2 договору, що за порушення строків поставки продукції за договором відповідач за первісним позовом зобов`язався сплатити позивачу за первісним позовом пеню у розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів відповідач за первісним позовом додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 7% штрафу у розмірі 293 996,64 грн та пеню за період з 01.08.2021 по 04.10.2021 у розмірі 272 996,88 грн, нарахованих на суму непоставленого вчасно товару.

Перевіривши розрахунок штрафу та пені, наведений позивачем за зустрічним позовом у позовній заяві, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суми пені та штрафу у розмірах 272 996,88 грн та 293 996,64 грн, відповідно, є арифметично правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020, який відмінений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24 год 00 хв 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який в подальшому продовжувався та досі діє.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2023, Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 19, що на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Згідно із п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції Закону України № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З огляду на викладене, доводи відповідача за первісним позовом про пропуск позивачем за первісним позовної давності, є безпідставними, а первісний позов є таким, що поданий в межах позовної давності.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Так, позивачем за зустрічним позовом заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 25 199,71 грн інфляційних втрат та 7 249,23 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами п. 4.2 договору, що відповідач за зустрічним позовом сплачує вартість поставленої продукції протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, акт приймання-передачі продукції підписано між сторонами 18.10.2021.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується ані позивачем за зустрічним позовом, ані відповідачем за зустрічним позовом, останній оплатив вартість поставленої позивачем продукції 20.12.2021, водночас, з урахуванням умов п. 4.2 договору позивач мав оплатити вартість продукції у строк до 29.11.2021 включно, тобто відповідачем за зустрічним позовом порушено строки виконання грошового зобов`язання з оплати отриманого товару за договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача за зустрічним позовом, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що день фактичної оплати не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат та 3% річних, тому, арифметично правильними сумами інфляційних втрат та 3% річних є суми у розмірах 25 199,71 грн та 6 904,03 грн, відповідно.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з огляду на задоволення первісного позову і часткове задоволення зустрічного позову, наявні процесуальні підстави для зустрічного зарахування сум та судових витрат між сторонами.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/285, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Доводи скаржника про відсутність ухвали господарського суду першої інстанції про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження не постановлялась, справа була розглянута в спрощеному порядку, що, у тому числі, порушило право ТОВ «Укратом Сервіс» на доступ до суду і правосуддя спростовуються змістом ухвали Господарського суду міста Києва від 05.06.2025, якою постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи скаржника про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та передбачені ст. 2 ГПК України принципи добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності щодо не зменшення розміру нарахованих позивачем за первісним позовом штрафних санкцій, що у сукупності з вищенаведеними порушеннями положень ст. 180 ГПК України позбавило ТОВ «Укратом Сервіс» належних можливостей для відстоювання своєї позиції у суді, оскільки відповідачем за первісним позовом не подано відповідного клопотання.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що якщо відповідач за первісним позовом вважав, що його позиція може бути додатково обґрунтована, він не був позбавлений права направити свої аргументи разом із письмовими заявами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укратом Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 у справі № 910/4907/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/4907/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови підписано 29.01.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко