ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Справа № 918/949/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гудак А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Мельник О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі №918/949/25 ( суддя Політика Н.А., м. Рівне, повний текст складено 24.11.2025)

за позовом: Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол"

про стягнення коштів у сумі 78 345 грн 58 коп

ВСТАНОВИВ:

Керівник Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" про стягнення коштів у сумі 78 345 грн 58 коп, з яких: 43 760 грн 00 коп - безпідставно збережені кошти, 28 823 грн 65 коп - інфляційні втрати та 5 761 грн 93 коп - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" на користь Вараської міської ради в дохід місцевого бюджету Вараської міської територіальної громади 78 345 (сімдесят вісім тисяч триста сорок п`ять) грн 58 коп, з яких: 43 760 (сорок три тисячі сімсот шістдесят) грн - безпідставно збережені кошти, 28 823 (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять три) грн 65 коп - інфляційні втрати та 5 761 (п`ять тисяч сімсот шістдесят одна) грн 93 коп - 3% річних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" на користь Рівненської обласної прокуратури 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Триол" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі №918/949/25, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та постановити нове рішення, яким відмовити у стягненні в дохід місцевого бюджету Вараської міської ради 3% річних в сумі 5 761,93 грн та інфляційних втрат в сумі 28 823,65 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповно з`ясованими обставинами справи.

Як зазначає апелянт, про наявність боргових зобов`язань перед Вараською територіальною громадою йому відомо не було, але позивач в особі Вараської міської ради про наявність боргу у відповідача був обізнаний 06.05.2021 року, тобто після подання ТОВ «Триол» декларації про готовність об`єкту до експлуатації. Однак, ні прокурор, ні Вараська міська рада не повідомили відповідача про існування таких боргових зобов`язань вчасно, як того вимагає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Скориставшись зупиненням строків позовної давності в Україні та навмисно, затягуючи строк звернення до суду з метою збільшення боргових зобов`язань відповідача, позивач та прокурор зловживали процесуальними правами.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Гудак А.В., Петухов М.Г., Мельник О.В.

Листом №918/949/25/6550/25 від 15 грудня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

17 грудня 2025 року матеріали справи №918/949/25 надійшли до апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі №918/949/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі №918/949/25. Запропоновано Вараській окружній прокуратурі та Вараській міській раді протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі надати суду відзив на апеляційну скаргу відповідача разом з доказами його надсилання позивачу в порядку ч.ч. 2, 4 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України засобами поштового зв`язку або через особистий кабінет в системі "Електронний суд". Повідомлено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури 25.12.2025 надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому у просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі № 918/949/25- без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Приписами частини 13 статті 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин, відсутність клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи від учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду, розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" в межах вимог та доводів наведених у ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступного висновку.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Вараської міської ради, колегія суддів зазначає наступне пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно приписів ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Абзацом 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що прокурор в обґрунтування наявності підстав для представництва посилається на те, що на земельній ділянці комунальної власності відповідачами здійснено будівництво об`єкта, а саме: зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт серії РВ81 по об`єкту: «Нове будівництво магазину» за адресою: Рівненська обл., Вараський район, с. Стара Рафалівка, вул. Приміська 1а. Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0573 площею 0,1554 га, з цільовим призначенням 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно інформації наданої Вараською міською радою №1520-1323-3110-37-05-25 від 15.08.2025, на запит Вараської міської прокуратури №52/1-1292ВИХ-25 від 06.08.2025 договорів про сплату пайової участі між ТОВ «Триол» та міською радою не укладався. Кошти пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту від ТОВ «Триол» до бюджету Вараської міської ради не надходили (а.с. 15 т 1).

Внаслідок недоотримання коштів пайової участі значно недофінансуються проекти та програми створення і розвитку інженерно-транспортної, соціальної інфраструктури, що зумовлює погіршення рівня життя мешканців територіальної громади, адже несплата коштів пайової участі завдає шкоду місцевому бюджету і унеможливлює виконання органом місцевого самоврядування функцій з розвитку інфраструктури відповідної територіальної громади.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

В силу статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 181 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

В силу пункту 4-1 частини першої статті 71 Бюджетного кодексу України кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку місцевого бюджету.

За умовами статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Таким чином, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Для реалізації наданих повноважень місцеві ради мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Отже, уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах є Вараська міська рада, яка є органом, що представляє інтереси жителів територіальної громади та діє в її інтересах у галузі бюджету, фінансів, цін та у галузі будівництва, а також яка відповідно до статті 181 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» має повноваження звертатись до суду з метою реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що керівник Вараської окружної прокуратури звертався 25.09.2025 року із запитом №№52/1-1608ВИХ-25 до Вараської міської ради, в якому повідомив про виявлені порушення щодо безпідставного збереження грошових коштів, призначених для сплати пайової участі ТОВ «Триол» на користь територіальної громади міста Варашу зв`язку з будівництвом : «Нове будівництво магазину» за адресою: Рівненська обл., Вараський район, с. Стара Рафалівка, вул. Приміська 1а, неукладенням відповідного договору та ухиленням від сплати коштів пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста до місцевого бюджету. У вказаному запиті прокурор просив надати інформацію щодо вжиття заходів на захист інтересів держави, у тому числі в судовому порядку (а.с.16 т.1).

У відповідь на запит прокурора Вараська міська рада 26.09.2025 листом повідомила, що письмового звернення від ТОВ «Триол» про визначення розміру пайової участі щодо зазначеного об`єкта будівництва до Виконавчого комітету Вараської міської ради не надходило та відповідно визначення розміру пайової участі не здійснювалось, перерахування коштів пайової участі до місцевого бюджету не проводились. Також повідомлено, що претензійно-позовна робота щодо стягнення з ТОВ «Триол» безпідставно збережених коштів, інфляційних втрат та 3% річних не проводилась та проводитись не буде (а.с.18 т.1).

Листом від 07.10.2025 прокурор в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направив Раді відповідне повідомлення та 13.10.2025 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Вараської міської ради до ТОВ «Триол» про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі в сумі 78 345,58 грн (а. с. 20 т.1).

Відтак, колегією суддів взято до уваги, що зверненню прокурора до суду з позовом у цій справі передувало листування з Вараською міською радою щодо захисту порушених інтересів теритріальної громади, копії яких долучено до матеріалів справи.

Таким чином, Вараською міською радою не було самостійно вжито заходів щодо захисту інтересів держави. Такі дії обґрунтовано оцінені прокурором як бездіяльність компетентного органу.

З огляду на встановлені вищевикладені обставини та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 та Верховного Суду від 16 серпня 2021 року в справі №910/21377/17, суд апеляційної інстанції вказує, що зверненню прокурора 13.10.2025 року з позовом у цій справі передувало відповідне листування з позивачем з дотриманням процедури встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Тому, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із відповідним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення прокурором наявності підстав для звернення до суду з позовом в даній справі в інтересах держави в особі позивача Вараської міської ради.

Щодо обов`язку відповідача, як замовника будівництва сплатити суму пайової участі суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI.

Статтею 1 зазначеного вище Закону визначено, що замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

З 01.01.2020 набули чинності пункти 10-13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX від 20.09.2019 (далі також - Закон № 132-IX), якими виключено частину 5 статті 30 та статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", остання з яких регулювала пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до приписів розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX вбачається, що з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №132-IX від 20.09.2019 обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Абзацом 1 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено (абзац другий пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX), що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

3) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

4) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи, в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, відомості і документи якої є офіційними, 03.11.2020 зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт реєстраційний номер в ЄДЕССБ -РВ8; назва об`єкту: «Нове будівництво магазину»; орган, що видав - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області; місце розташування об`єкта будівництва та адреса - Рівненська обл., Вараський район, Вараська територіальна громада, с. Стара Рафалівка (станом на 01.01.2021) вул. Приміська, будинок 1а (а.с.21 т. 1).

Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0573 площею 0,1554 га, з цільовим призначенням 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с.22 т.1).

Замовником будівництва об`єкту є ТОВ «Триол». Так, у декларації зазначено, що будівельні роботи виконувались у строк з 03.11.2020 по 12.04.2021. Згідно даних Декларації РВ60 від 06.05.2021 вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію становить 1 094 000 грн. У розділі «Пайова участь» інформацію не зазначено (а.с. 21- 23 т. 1).

Крім того, відповідно до даних Декларації РВ60 в у розділі «Терміни будівництва», строк введення об`єкта в екслуатацію - 30.04.2021. Згідно технічного паспорта на магазин за адресою: Рівненська обл., Вараський район, Вараська територіальна громада, с. Стара Рафалівка, вулиця Приміська, 1А, загальна площа приміщень складає 350,6 кв.м. В подальшому, Наказом відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Вараської міської ради, присвоєно адресу закінченому будівництвом об`єкту магазину, що збудований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:014:0692 Україна, Рівненська область, Вараський район, Вараська територіальна громада, село Стара Рафалівка, вулиця Приміська, 1 М. Відповідно до витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно, 19.05.2021 ТОВ «Триол» зареєстровано право власності на будівлю «громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, Магазин». Загальною площею 350,6 кв.м. Підстава для реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: 11459, виданий 12.04.2021 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: РВ60.

Згідно інформації Вараської міської ради №1520-1323-3110-37-05-25 від 15.08.2025, договорів про сплату пайової участі між ТОВ «Триол» та міською радою не укладався. Кошти пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту від ТОВ «Триол» до бюджету Вараської міської ради не надходили.

Судова колегія зазначає, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019 порядок пайової участі замовника будівництва для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, враховуючи вимоги пп. 3, 4 п. 2 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Проте, не сплативши пайову участь до місцевого бюджету попри законодавчо закріплений обов`язок, відповідач, таким чином, зберіг за собою майно (грошові кошти) за рахунок територіальної громади без достатньої правової підстави. Отже, має місце підтвердження порушення прав територіальної громади на захист яких подано цей позов.

Замовник будівництва (відповідач) зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Такі висновки сформульовані також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 та Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21.

Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Так, відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором доведено обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайової участі у розмірі 43 760 грн щодо об`єкта будівництва у 2020 році, до прийняття його в експлуатацію, відповідно до вимог п.4 ч.2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ від 20.09.2019.

Щодо посилань скаржника на необґрунтованість розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У свою чергу ст. 258 ЦК України не встановлює спеціальної позовної давності до вимог про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У даному випадку відлік строку позовної давності розпочато з дати видачі відповідачу декларації про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту РВ60, а саме 06.05.2021.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, враховуючи те, що з 02.04.2020 до 30.06.2023 на території України діяв карантин, строк позовної давності в даному випадку продовжувався.

Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав законної сили 17.03.2022) Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (набрав чинності 30.01.2024) вищевказаний пункт 19 викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

14 травня 2025 року Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» скасовує норму про загальне зупинення строків позовної давності на період воєнного стану. Закон набрав чинності 4 вересня 2025 року, тобто з цієї дати строки позовної давності відновили свій перебіг, що безпосередньо впливає на можливість стягнення 3% річних від простроченої суми та індексації боргу відповідно до встановленого індексу інфляції за ст. 625 ЦК України.

За вказаних обставин, строк позовної давності станом на дату звернення прокурором до суду з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 43 760 грн та нарахованих на них сум інфляційних втрат у розмірі 28 823,65 грн та 3% річних у розмірі 5 761,93 грн не пропущений.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Таким чином дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає, виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного утримання відповідачем грошових коштів позивача, тобто з 07.05.2021 року.

Розрахунок інфляційних втрат у розмірі 28 823,65 грн та 3% річних у розмірі 5 761,93 грн за період з 07.05.2021 по 25.09.2025 судом апеляційної інстанції перевірений та є арифметично правильним, з урахуванням норм матеріального права щодо періоду нарахування.

У зв`язку з наведеним, вимоги позивача в частині сум 3 % річних у розмірі 5 761,93 грн та інфляційних втрат у розмірі 28 823,65 грн, визначених у складі спірної суми, нарахованої за правилами статті 625 ЦК України, що мають похідний характер від заявленої у цій справі основної вимоги про стягнення безпідставно утримуваних коштів у розмірі 43 760 грн, є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові КГС ВС від 01.06.2021 у справі №910/9544/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі №918/949/25 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Триол" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі №918/949/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 17.11.2025 у справі №918/949/25 залишити без змін.

3. Справу №918/949/25 повернути Господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови складений "04" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.