ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Справа№ 910/11773/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

представників сторін:

від позивача: Скакун О.П.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025, повний текст якого складений 18.11.2025,

у справі № 910/11773/25 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прайм Інвестмент»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент»

про стягнення 2 002 611,38 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прайм Інвестмент» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» (далі-відповідач) про стягнення 2 002 611,38 грн, з яких: 1 749 945,41 грн основного боргу, 50 736,23 грн 3% річних та 201 929,74 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення суми грошових коштів, які були сплачені позивачем на користь відповідача за інвестиційним договором № І/РН/161/2 від 07.10.2021.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прайм Інвестмент» 1 749 945,41 грн основного боргу, 50 736,23 грн 3% річних, 201 929,74 грн інфляційних втрат та 24 031,33 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із укладенням між сторонами 31.05.2024 договору про розірвання інвестиційного договору № I/РН/161/2 від 07.10.2021 у відповідача виник обов`язок із повернення позивачу сплачених ним коштів у розмірі 3 749 945,41 грн до 30.09.2024 включно. Однак, відповідач такий обов`язок виконав частково, сплативши 30.09.2024 позивачу кошти у розмірі 2 000 000,00 грн.

Доказів сплати решти грошової суми у розмірі 1 749 945,41 грн у визначений п. 5.2. договору строк, матеріали справи не містять, тому кошти у вказаній сумі підлягають стягненню з відповідача.

Також суд першої інстанції, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочення відповідачем оплати заборгованості за загальний період прострочки з 01.10.2024 по 18.09.2025 у розмірі 50 736,23 грн - 3% річних та у розмірі 201 929,74 грн - інфляційних втрат, вважає, що розрахунки здійснено вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/11773/25 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50 736,23 грн - 3% річних та 201 929,74 грн - інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення просить залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

За твердженнями скаржника, строк виконання грошового зобов`язання за інвестиційним договором № І/РН/161/2 від 07.10.2021, з урахуванням строків зазначених у вимозі №761 від 27.06.2025 направленої ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» на адресу АТ «ЗНВКІФ «Прайм Інвестмент» про сплату боргу, встановлений позивачем з 01.08.2025.

Таким чином, на думку апелянта, розрахунок 3% річних та інфляційних витрат розраховується за період прострочення грошового зобов`язання з 01.08.2025 по 18.09.2025.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

10.12.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/11773/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/11773/25 залишити без змін.

У відзиві позивач стверджує, що рішення господарського суду є законним та вмотивованим, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам матеріального права та не підлягає задоволенню.

Так, у відзиві позивач зазначає, що строк виконання зобов`язання визначено договором - 30.09.2024, та жодна зі сторін не може змінювати в односторонньому порядку такий строк. Позивач зауважує, що зміна строку виконання зобов`язання вимагала б укладення додаткової угоди або письмового погодження сторін, проте відповідач таких документів до суду не надав.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/11773/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/11773/25 та призначено розгляд справи на 26.01.2026.

Явка представників учасників справи

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 26.01.2026, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом доставлення електронного документу до електронного кабінету, що підтверджується довідкою наявною у матеріалах справи.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 26.01.2026 проти задоволення апеляційної скарги заперечував просив залишити її без задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/11773/25 залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2021 між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прайм Інвестмент» (надалі - інвестор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» (надалі - замовник, відповідач) був укладений інвестиційний договір №І/РН/161/2 (надалі - інвестиційний договір).

Предметом даного договору є інвестиційна участь позивача в будівництві об`єкта будівництва, яким є житлово-офісний комплекс з паркінгом та вбудовано - прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Річна, 4, з метою отримання позивачем у власність об`єкта інвестування після завершення будівництва та прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 2.1. інвестиційного договору).

У пункті 3.2 інвестиційного договору сторонами визначена загальна вартість об`єкта інвестування на момент укладення договору в сумі 3 749 945,41 грн, в тому числі ПДВ - 624 990,90 грн.

Відповідно до п. 3.3. інвестиційного договору позивач здійснює оплату інвестиційного внеску у розмірі загальної вартості об`єкта інвестування, розмір якої зазначено в п. 3.2. договору, протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання цього договору між сторонами.

На виконання умов інвестиційного договору позивач сплатив грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 5863 від 07.10.2021 на суму 3 749 945,41 грн.

31.05.2024 між сторонами був укладений договір про розірвання зазначеного інвестиційного договору, а саме: договір про розірвання № I/РН/161/2 від 07.10.2021, відповідно до умов пунктів 1, 2 якого сторони домовились розірвати інвестиційний договір з моменту підписання сторонами цього договору про розірвання.

Пунктом 5.2. вказаного договору про розірвання визначено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені за інвестиційним договором кошти у сумі 3 749 945,41 грн до 30.09.2024.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором про розірвання інвестиційного договору не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача залишку заборгованості у розмірі 1 749 945,41 грн, а також нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань 3% річних у розмірі 50 736,23 грн та інфляційні втрати у розмірі 201 929,74 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач зобов`язання про повернення позивачу коштів виконав частково, сплативши 30.09.2024 на користь позивача кошти згідно договору про розірвання інвестиційного договору в сумі 2 000 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.09.2024 № 1313.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом першої інстанції вище, що у зв`язку із укладенням між сторонами 31.05.2024 договору про розірвання інвестиційного договору № I/РН/161/2 від 07.10.2021 у відповідача виник обов`язок із повернення позивачу сплачених ним коштів у розмірі 3 749 945,41 грн до 30.09.2024 включно.

Однак, відповідач такий обов`язок виконав частково, сплативши 30.09.2024 позивачу кошти у розмірі 2 000 000,00 грн.

Доказів сплати решти грошової суми у розмірі 1 749 945,41 грн у визначений п. 5.2. договору про розірвання строк матеріали справи не містять.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, оскільки сума неповернутих відповідачем грошових коштів складає 1 749 945,41 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повернення цих коштів позивачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача даної суми, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що строк виконання грошового зобов`язання за інвестиційним договором № І/РН/161/2 від 07.10.2021 настав з 01.08.2025, враховуючи строки зазначені у вимозі №761 від 27.06.2025 направленої ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» на адресу АТ «ЗНВКІФ «Прайм Інвестмент» про сплату боргу, оскільки строк виконання зобов`язання встановлений у рамках договору про розірвання інвестиційного договору № I/РН/161/2 від 07.10.2021, є наслідком взаємного волевиявлення сторін, визначає природу договірного обов`язку, є невід`ємною частиною договірних зобов`язань, зміна яких неможлива без взаємної згоди. Жодних правових підстав для зміни строку виконання зобов`язання відповідач не надав. Таким чином, оскільки відповідач не виконав свій обов`язок до 30.09.2024 включно, тому згідно із договором прострочення настало з 01.10.2024 в силу прямої норми Закону ст.530 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 50 736,23 грн та інфляційних втрат у розмірі 201 929,74 грн за загальний період прострочення з 01.10.2024 по 18.09.2025, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 201 929,74 грн та 3% річних у сумі 50 736,23 грн колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, та в цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із частинами 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів в порядку статті 86 ГПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Прайм Інвестмент» підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/11773/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/11773/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/11773/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/11773/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/11773/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 28.01.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім