ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

02.02.2026 Справа № 917/2142/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши клопотання представника позивача про розподіл судових витрат у справі

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРКМЕН", вул. Зоряна, 30, корпус А, с. Цибулів, Уманський район, Черкаська область, 19114

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Драйв", вул. Овочева, 7А, м. Полтава, Полтавська область, 36010

про стягнення 955 184,59 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Без виклику представників сторін,

установив:

18.11.2025 року через підсистему "Електронний суд" до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркмен" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Драйв" про стягнення 955 184,59 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 11.01.2023 року між сторонами Договору поставки №110123, з яких : 794 164,58 грн основна заборгованість; 54 720,95 грн 3% річних; 106 299,06 грн інфляційні втрати.

У позовній заяві позивач повідомив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яку він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, становить 47 000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 11 462,22 грн судового збору та 47 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, позивач зазначає, що детальний опис послуг наданих адвокатом, буде міститься в акті прийому-передачі послуг, який буде наданий позивачем до прийняття рішення по справі, або протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 року справу № 917/2142/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 24.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив сторонам строки для подання заяв по суті спору.

09.01.2026 позивач надав суду заяву вх № 201 про закриття провадження у справі, у якій повідомляє про сплату відповідачем після подання позову і відкриття провадження у цій справі основної заборгованості у загальному розмірі 794 164,58 грн, та просить суд про закриття провадження у цій частині позовних вимог і не відмовляється від інших позовних вимог щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат, а також судових витрат на професійну правничу допомогу, витрат по сплаті судового збору.

В додатки до означеної заяви залучено копії платіжної інструкції №20840 від 31.12.2025р. на суму 594 164,58 грн та платіжної інструкції №20814 від 19.12.2025р. на суму 200 000 грн.

16.01.2026 позивач надав суду клопотання вх № 517 про долучення доказів щодо понесення витрат на правничу допомогу.

01.02.2026 суд прийняв рішення у цій справі, яким, зокрема, закрив провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутності предмета спору в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу відповідно заявленого позивачем клопотання.

Судове рішення обумовлено частковим задоволенням відповідачем вимог позивача після відкриття провадження у справі, тобто часткове отриманням того, на що позивач розраховував при зверненні до суду із заявленим позовом.

В ухвалі про закриття провадження у справі вирішуються питання про відшкодування судових витрат (ч.4 ст.231 ГПК України).

У випадку закриття провадження у справі внаслідок задоволення відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову, тобто коли предмет спору відсутній, обов`язок відшкодування судових витрат, законодавцем покладено на відповідача. Так, відповідно до норм частини 3 статті 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд, за заявою позивача, присуджує стягнення понесені ним у справі витрати з відповідача.

Отже, статтею 130 ГПК України закріплено порядок розподілу судових витрат у разі закриття провадження, зокрема з підстави задоволення відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову, що кореспондує з підставою закриття провадження у справі, передбаченою у пункті 2 частини 1 статті 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

На вказану норму процесуального закону посилається позивач у клопотанні.

З відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 29.10.2025 у справі №917/1161/25 передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду справу для відступу від раніше сформованого правового висновку у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2025 року у справі №917/276/25 щодо застосування ч. 3 ст. 130 ГПК України у випадку закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України (відсутність предмета спору) у зв`язку з тим, що позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову.

За позицією Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, наведеною у справі №917/276/25, право позивача на відшкодування витрат (зокрема, на професійну правничу допомогу) на підставі частини третьої статті 130 ГПК України виникає лише у випадку його відмови від позову у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову та закриттям провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України. У справі №917/276/25, як і в справі №917/1161/25, провадження було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України (через відсутність предмету спору), що, згідно з цим висновком, унеможливлювало стягнення витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №917/1161/25 зазначив, що попередній висновок у справі №917/276/25 призвів до звуженого тлумачення норми другого речення частини третьої статті 130 ГПК України, чим обмежив обсяг прав позивача на відшкодування витрат.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду ухвалою від 21.11.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132009297) прийнято справу №917/1161/25 до розгляду для формування єдиної правової позиції та забезпечення однакового застосування норми права, а саме тлумачення другого речення частини третьої статті 130 ГПК України, у випадках, коли провадження у справі закрито через відсутність предмета спору внаслідок задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Згідно із пунктом 6 частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

За нормами частини 4 статті 236 ГПК України, положення якої кореспондуються із нормами частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що у цій господарській справі позивач не підтримав своїх вимог у зв`язку із їх задоволенням відповідачем після відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 08.12.2025 задоволено клопотання позивача; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Водночас, позивач просить стягнути судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу), які були понесені під час розгляду справи на підставі ч.3 ст.130 ГПК України.

Таким чином, оскільки на даний час має місце різний правовий підхід у застосуванні норм ч.3 ст.130 ГПК України та враховуючи обставини передачі Касаційним господарським судом Верховного Суду на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №917/1161/25 через необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24.10.2025 у справі № 917/276/25 щодо підстав застосування норм ч. 3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у подібних правовідносинах, а також з огляду на те, що правові висновки Верховного Суду у справі № 917/1161/25 можуть мати суттєве значення для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, враховуючи, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, суд вважає за необхідне зупинити розгляд заяви в частині розподілу судових витрат відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1161/25.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

За наведених вище обставин, провадження у справі підлягає зупиненню.

Керуючись ст. ст. 130, 228, 229, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження щодо розгляду клопотання позивача в частині розподілу судових витрат до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №917/1161/25 та складання (оприлюднення) повного тексту постанови суду.

Ухвалу суду підписано: 02.02.2026

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 255, 257 ГПК України.

Суддя О.В.Ківшик