ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 906/1112/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп»

на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.08.2025 (суддя Прядко О. В.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 (головуючий суддя Гудак А. В., судді Петухов М. Г., Мельник О. В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БСБС+»

про забезпечення позову від 21.08.2025

у справі № 906/1112/25

до подачі позову Товариством з обмеженою відповідальністю «БСБС+»

до особи, яка в подальшому набуде статусу учасника справи, а саме відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)»

про визнання права власності на арештоване майно та зняття з нього арешту,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий виклад заяви про забезпечення позову

1. 21 серпня 2025 року до Господарського суду Житомирської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БСБС+» (далі - ТОВ «БСБС+») про забезпечення позову до подачі позовної заяви ТОВ «БСБС+» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» (далі - ТОВ «Благодійний Союз (БС)»), третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Шевченко Марина Сергіївна, про визнання права власності на арештоване майно вартістю 106 000,00 грн та зняття арешту з нього.

2. У цій заяві ТОВ «БСБС+» просило вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу майна у будь-якому виконавчому провадженні, за яким боржником є ТОВ «Благодійний Союз (БС)», а саме прав оренди 106 земельних ділянок сільськогосподарського призначення (згідно із зазначеним у прохальній частині цієї заяви переліком), які за твердженнями ТОВ «БСБС+» належать йому на праві власності.

3. Необхідність забезпечення позову обґрунтовано тим, що описане та арештоване майно може бути реалізоване в рамках виконавчого провадження № 7780773 щодо стягнення коштів з ТОВ «Благодійний Союз (БС)», що порушить майнові права ТОВ «БСБС+».

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

4. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.08.2025 заяву ТОВ «БСБС+» про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, а саме зупинено продаж (реалізацію) у будь-якому виконавчому провадженні, за яким боржником є ТОВ «Благодійний Сою (БС)», права оренди земельних ділянок за відповідним переліком.

5. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що у цьому разі невжиття заявленого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у даній справі та ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має звернутися до суду, подавши позов про визнання права власності на майно та зняття арешту з такого майна, оскільки вірогідна реалізація майна (права оренди земельних ділянок) на електронних торгах до закінчення судового розгляду справи за таким позовом неминуче призведе до здійснення новим володільцем реєстрації набутого права власності на спірне майно та в подальшому унеможливить захист і поновлення в межах одного судового провадження прав позивача без нових звернень до суду, що може істотно ускладнити поновлення його законних прав та/або інтересів.

6. До того ж за висновками суду першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді зупинення продажу майна відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову.

7. Північно-західний апеляційний господарський суду погодився з наведеним, відхилив доводи заявника апеляційної скарги та у зв`язку з цим постановою від 05.11.2025 залишив ухвалу місцевого господарського суду про забезпечення позову без змін.

Касаційна скарга

8. Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» (третя особа у справі, далі - ТОВ «Акріс-Груп») звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.08.2025, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «БСБС+» про забезпечення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарг

9. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

10. Зі змісту касаційної скарги ТОВ «Акріс-Груп» вбачається, що суть доводів скаржника зводиться до помилковості застосування такого спеціального заходу забезпечення позову, як зупинення продажу арештованого майна, у разі подання позовної заяви про визнання права власності на це майно без заявлення вимоги про зняття арешту з нього.

11. Крім того, скаржник стверджує, що заява про забезпечення позову обов`язково повинна містити пропозиції щодо зустрічного забезпечення, чого у цьому разі дотримано не було, а також зазначає, про відсутність як доказів, що свідчили б про дійсне існування обставин, з якими пов`язується застосування вжитого судами попередніх інстанції заходу забезпечення позову, так і доказів, які б підтверджували наявність у позивача відповідного порушеного права (права власності на арештоване майно - права оренди земельних ділянок).

12. Обґрунтовуючи подану касаційну скаргу, ТОВ «Акріс-Груп» наводить висновки, викладені у низці постанов Верховного Суду.

Позиція інших учасників справи

13. У строк встановлений Верховним Судом інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу ТОВ «Акріс-Груп» не скористались, відповідні відзиви не подали.

Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

14. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, 07.03.2025 ТОВ «Благодійнийй Союз (БС)» (продавець) та ТОВ «БСБС+» (покупець) уклали договір продажу права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення № 2ЖДК-Ч, за яким продавець зобов`язується передати ці права оренди у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти їх (інші речові права на нерухоме майно) і сплатити за них кошти відповідно до умов цього договору.

15. Згідно з пунктами 1.2, 3.1, 4.1 зазначеного договору загальна площа земельних ділянок, права оренди яких відчужуються, становить 294, 6792 га. Кількість ділянок - 174 шт. Договірна ціна продажу права оренди земельних ділянок, вказаних в додатку № 1 до даного договору, становить 1000, 00 грн за одну ділянку, без ПДВ. Права оренди земельних ділянок вважаються переданими продавцем покупцю на підставі відповідного акта приймання-передачі.

16. За актом приймання-передачі до договору від 07.03.2025 № 2ЖДК- продавець передав, а покупець отримав права оренди на 174 земельні ділянки.

17. Разом з тим 22.05.2025 приватним виконавцем Шевченко Мариною Сергіївною в межах виконавчого провадження № 7780773 здійснено опис та арешт майна, яке за твердженнями ТОВ «БСБС+» належить йому на праві власності, а саме прав оренди земельних ділянок згідно з переліком.

18. За таких обставин 21.08.2025 ТОВ «БСБС+» звернулося до Господарського суду Житомирської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви ТОВ «БСБС+» до ТОВ «Благодійний Союз (БС)», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Шевченко Марина Сергіївна, про визнання права власності на арештоване майно вартістю 106 000,00 грн та зняття арешту з нього.

19. У цій заяві ТОВ «БСБС+» просило суд першої інстанції вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу майна у будь-якому виконавчому провадженні, за яким боржником є ТОВ «Благодійний Союз (БС)», а саме права оренди 106 земельних ділянок сільськогосподарського призначення (перелік наведено у прохальній частині заяви), які за твердженнями ТОВ «БСБС+» належать йому на праві власності.

20. Свою вимогу щодо забезпечення позову заявник обґрунтував тим, що описане та арештоване майно може бути реалізоване в рамках виконавчого провадження № 7780773, що порушить майнові права ТОВ «БСБС+».

21. 22 серпня 2025 від приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Шевченко Марини Сергіївни до Господарського суду Житомирської області надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

22. Розглянувши наведені у заяві ТОВ «БСБС+» доводи та відповідні заперечення щодо них, місцевий господарський суд зазначену заяву задовольнив. Вжив заходи забезпечення позову, а саме зупинив продажу (реалізації) у будь-якому виконавчому провадженні, за яким боржником є ТОВ «Благодійний Союз (БС)», прав оренди 106 земельних ділянок, вказаних у заяві.

23. Суд апеляційної інстанції відхилив наведені у апеляційній скарзі ТОВ «Акріс-Груп» доводи та залишив ухвалу місцевого господарського суду про забезпечення позову без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

24. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами правових норм, Верховний Суд вбачає, що касаційна скарга ТОВ «Акріс-Груп» не підлягає задоволенню з таких підстав.

25. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

26. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

27. Разом з тим у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

28. Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника) (аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 28.08.2023 у справі № 906/304/23 та інших).

29. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

30. При цьому у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (частина третя статті 138 ГПК України).

31. Сама ж заява про забезпечення позову (у тому числі і подана до подання позовної заяви) розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, що унормовано у частині першій статті 140 ГПК України.

32. У цій справі ТОВ «БСБС+» звернулося до Господарського суду Житомирської області із заявою про вжиття заходу забезпечення позову, який полягає у зупинені продажу (реалізації) майна у виконавчому провадженні, маючи намір звернутися із позовом про визнання права власності на це майно та зняття арешту з нього, про що було зазначено у поданій ним заяві про забезпечення позову.

33. Тому, постановляючи ухвалу за результатами розгляду цієї заяви, місцевий господарський суд міг виходити виключно з предмету позову, про намір звернутись з яким було зазначено у цій заяві ТОВ «БСБС+», оскільки позовну заяву у відповідності до частини третьої статті 138 ГПК України ним було подано вже після спливу встановленого процесуальним законом строку на розгляд судом заяви про забезпечення позову.

34. Отже, на момент постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову суд першої інстанції правильно керувався тим, що предметом позову, який буде подано ТОВ «БСБС+», є визнання права власності на майно та зняття арешту нього, і його може бути забезпечено шляхом зупинення продажу (реалізації) арештованого майна в силу прямої вказівки закону, що міститься у пункті 6 частини першої статті 137 ГПК України.

35. Здійснюючи касаційний перегляд судових рішень про вжиття подібного заходу забезпечення позову за заявою, поданою до подання позовної заяви, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.06.2023 у справі № 910/5361/22 наголосила, що поза увагою судів попередніх інстанцій помилково залишилися вимоги поданої заяви про забезпечення позову, яка не містить жодних відомостей щодо наміру подання Товариством позову про визнання права власності на арештоване майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту, яке (майно) є предметом торгів, що не узгоджується з положеннями пункту 6 частини першої статті 137 ГПК України, яким чітко визначено можливість застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення продажу майна, виключно в разі подання позову про визнання права власності на майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту, але не в порядку вжиття забезпечення позову з іншим предметом позову.

36. З наведеного слідує, що у випадку, подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суди мають брати до уваги відомості щодо позову, про намір подати який вказує заявник, зазначені у його заяві про забезпечення позову.

37. Це і було зроблено місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали про забезпечення позову та концептуально узгоджується із наведеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 910/5361/22.

38. Тож доводи ТОВ «Акріс-Груп» щодо предмета заявленого у цій справі позову не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції пункту 6 частини першої статті 137 ГПК України на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

39. Посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 757/22558/20 та від 11.04.2024 у справі № 127/32578/23, у контексті предмета позову ТОВ «БСБС+», який ще не було подано на момент постановлення ухвали про забезпечення позову, не можуть бути враховані Верховним Судом, позаяк у цих справах заяви про забезпечення позову було подано разом з позовною заявою та після подання позовної заяви відповідно, а тому суди, зокрема, і Верховний Суд, у цих справах виходили з предмету вже поданого позову.

40. Натомість викладені у цих же постановах Верховного Суду висновки про те, що зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, є спеціальним способом забезпечення позову, який застосовується лише у справах з відповідним предметом позову, правильно було враховано судами попередніх інстанцій, з урахуванням висловленого ТОВ «БСБС+» у заяві про забезпечення позову наміру надалі подати саме такий позов.

41. Цими висновками підтверджується можливість застосування відповідного заходу забезпечення позову у даному випадку та спростовуються протилежні доводи скаржника.

42. Крім того, як зазначено у постановах Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 757/22558/20 та від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21, забезпечення позову у спосіб зупинення продажу (реалізації) арештованого майна ніяким чином не перешкоджає виконавцю проводити виконавчі дії у межах виконавчого провадження щодо виконання цього рішення суду. Зазначений спосіб забезпечення позову не зупиняє виконання судового рішення у іншій справі, а лише зупиняє продаж певного (спірного) майна, яке є предметом спору в іншій справі, а не всього майна боржника. Більше того, зазначений вид забезпечення позову є ефективним і унеможливлює відкриття нових судових проваджень щодо оспорення результатів торгів у разі, якщо позов про визнання права власності на спірне майно буде задоволено.

43. Відтак доводи касаційної скарги ТОВ «Акріс-Груп» щодо безпідставності застосування у цьому разі такого заходу забезпечення позову та його твердження про зупинення виконання судового рішення у іншій справі внаслідок застосування цього заходу не знайшли свого належного обґрунтування.

44. До того ж Верховний Суд зауважує, що нормами чинного процесуального законодавства (статті 143, 145 ГПК України) передбачена можливість після вжиття заходів забезпечення позову їх зміни чи скасування за наявності підстав для цього.

45. Стосовно ж тверджень скаржника щодо зустрічного забезпечення Верховний Суд зазначає, що стаття 141 ГПК України передбачає право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову. Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову відповідно до статті 146 ГПК України.

46. Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

47. На відміну від забезпечення позову, що застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача та виконання судового рішення та вживається судом виключно за заявою учасника справи, зустрічне забезпечення має на меті зберегти певний баланс сторін та мінімізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, і може застосовуватися судом за власною ініціативою. Такі висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22 та від 17.09.2024 у справі № 927/997/23.

48. При цьому частиною першою статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду, а відповідно і постанови апеляційного суду про залишення її без змін. Про це зазначено у постанові Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 916/770/24.

49. Зважаючи на положення частини четвертої статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19.

50. Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення у спірному випадку не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку (постанови Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі № 487/5726/19 та від 30.06.2021 у справі № 752/2342/19).

51. Ураховуючи викладене, а саме те, що відповідно до вже висловлених Верховним Судом висновків 1) відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення не є підставою скасування судових рішень про забезпечення позову, 2) застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, 3) обтяжена особа не позбавлена права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення вже після застосування судом заходів забезпечення позову, Верховний Суд відхиляє протилежні твердження ТОВ «Акріс-Груп», наведені у його касаційній скарзі, які фактично зводяться до власного іншого тлумачення скаржником статті 141 ГПК України.

52. Крім того, Верховний Суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

53. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

54. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

55. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

56. У цій справі, зважаючи на всі критерії оцінки щодо застосовування заходів забезпечення позову, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок, що заявлені заходи забезпечення позову відповідають положенням статей 136, 137 ГПК України, їх застосування не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди заявнику.

57. Водночас важливо, що питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 ГПК України.

58. Тому Верховний Суд не приймає посилання скаржника на висновки із постанов суду касаційної інстанції щодо оцінки обґрунтованості застосування забезпечення позову, оскільки вони стосуються конкретного випадку застосування певного заходу забезпечення, що не є аналогічним до цієї справи.

59. При цьому доведеність необхідності застосування відповідного заходу забезпечення позову була встановлена місцевим господарським судом, перевірена судом апеляційної інстанції та не може бути переоцінена Верховним Судом в силу імперативних положень статті 300 ГПК України.

60. Натомість доводи скаржника щодо наявності/відсутності у ТОВ «БСБС+» права власності на відповідне майно (права власності на права оренди земельних ділянок), тобто щодо наявності/відсутності у нього порушеного права, стосуються вирішення спору по суті, а тому не можуть бути перевірені Верховним Судом при здійсненні касаційного перегляду ухвалених у цій справі судових рішень щодо забезпечення позову.

61. Верховний Суд вважає за можливе розглянути касаційну скаргу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

62. Відповідно до частини третьої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

63. У цій справі, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував висновків судів попередніх інстанцій та не довів порушення чи неправильного застосування ними правових норм.

64. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу ТОВ «Акріс-Груп» слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат

65. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.08.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 у справі № 906/1112/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил