ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

26.01.2026р. Справа № 905/413/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання Пелих Т.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства ПроКредит Банк, м.Київ,

до відповідача 1 Селянського (фермерського) господарства АГРОС, с. Нововодяне, Добропільський район, Донецька область,

до відповідача 2 ОСОБА_1 , смт. Святогорівка, Добропільський район, Донецька область,

про стягнення 1 771 276,77 грн,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідачів не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа за позовом Акціонерного товариства ПроКредит Банк, м.Київ до Селянського (фермерського) господарства АГРОС, с.Нововодяне, Добропільський район, Донецька область, до ОСОБА_1 , смт. Святогорівка, Добропільський район, Донецька область, про солідарне стягнення боргу в сумі 1 771 276,77 грн. за рамковою угодою № FW1501.1409 від 26.03.2019 з боржника та поручителя ( ОСОБА_1 ).

Ухвалою суду від 26.04.2025 суд за клопотанням відповідача 2 зупинив провадження у справі №905/413/24 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

26.11.2025 через систему Електронний суд надійшло клопотання Акціонерного товариства ПроКредит Банк від 26.11.2025 про роз`єднання позовних вимог у справі №905/413/24, виділивши вимоги до боржника - Селянського (фермерського) господарства АГРОС в самостійне провадження; відновлення провадження у справі № 905/413/24 стосовно стягнення заборгованості з Селянського (фермерського) господарства АГРОС.

Ухвалою від 01.12.2025 розгляд клопотання АТ ПроКредит Банк суд призначив в судовому засіданні на 08.12.2025 року; зобов`язав відповідачів надати суду письмові пояснення по суті клопотання позивача від 26.11.2025 про роз`єднання позовних вимог, відновлення провадження у справі №905/413/24; викликав представників сторін в судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 08.12.2025 суд відклав розгляд клопотання Акціонерного товариства ПроКредит Банк на 22.12.2025 року; зобов`язав відповідачів (повторно) надати суду письмові пояснення по суті клопотання позивача від 26.11.2025 про роз`єднання позовних вимог, відновлення провадження у справі №905/413/24; викликав представників сторін (повторно) в судове засідання в режимі відеоконференції.

10.12.2025 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання, в якому керівник Селянського (фермерського) господарства АГРОС повідомив, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі не змінилися; станом на сьогодні відсутня особа, яка б надавала правничу допомогу відповідачам; заперечення щодо клопотання позивачу будуть надані суду пізніше. Додатково повідомив, що сума заборгованості, що є предметом спору, не є актуальною.

22.12.2025 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він зазначає, що проти роз`єднання позовних вимог відповідачі заперечують. До клопотання додано додаткові документи.

Ухвалами суду від 22.12.2025, від 09.01.2026 суд відкладав розгляд клопотання Акціонерного товариства ПроКредит Банк на 09.01.2026, на 26.01.2026, відповідно; викликав представників сторін (повторно) в судове засідання в режимі відеоконференції.

13.01.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява, в якій заявник повідомляє, що АТ ПроКредит Банк не має змоги забезпечити участь свого представника у судовому засіданні; просить суд провести засідання по справі за відсутності представника.

Судове засідання 26.01.2026 проведено без участі представників сторін.

Розглянувши в судовому засіданні 26.01.2026 клопотання позивача від 26.11.2025 про роз`єднання позовних вимог, відновлення провадження у справі, суд встановив наступні обставини:

За змістом клопотання від 26.11.2025 позивач просив суд: 1. роз`єднати позовні вимоги у справі №905/413/24, виділивши вимоги до боржника Селянського (фермерського) господарства АГРОС в самостійне провадження; 2. відновити провадження у справі № 905/413/24 стосовно стягнення заборгованості з Селянського (фермерського) господарства АГРОС.

В обґрунтування клопотання про роз`єднання позовних вимог, відновлення провадження у справі стосовно стягнення заборгованості з СФГ «Агрос» позивач вказує, що можливе роз`єднання позовних вимог сприятиме швидкому та ефективному погашенню заборгованості що виникла та існує у СФГ «Агрос» перед АТ «ПроКредит Банк».

Представник відповідача 1 (керівник Селянського (фермерського) господарства АГРОС Стрепоченко М.Б.) в клопотанні від 10.12.2025 повідомив, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі не змінилися; станом на сьогодні відсутня особа, яка б надавала правничу допомогу відповідачам.

Відповідач 2 ОСОБА_1 подав до суду клопотання від 22.12.2025, в якому просив долучити до матеріалів справи форму 5 щодо відповідача ОСОБА_1 ; зазначив, що проти роз`єднання позовних вимог відповідачі заперечують; вказав, що для належного правничого захисту відповідача 1 селянського фермерського господарства його керівнику необхідно укласти договір з адвокатом, що є практично неможливим з огляду на постійне перебування відповідача ОСОБА_1 в зоні активних бойових дій.

Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача від 26.11.2025 з огляду на наведене нижче.

Щодо поновлення провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою від 26.04.2025р. Господарський суд Донецької області встановивши, що відповідач 2 ОСОБА_1 з 24.02.2022 перебуває на військовій службі, зупинив провадження у справі №905/413/24 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленого п. 3 ч. 1 ст. 227 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені п. 3 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Водночас приписи пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Згідно із Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» командир військової частини уповноважений видавати довідку про проходження служби (форма № 5). В умовах воєнного стану така довідка є достатнім і належним доказом перебування особи у складі ЗС України.

Норма пункту 3 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів статті ст. 227 Господарського процесуального кодексу вступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу.

Отже, під час застосування пункту 3 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) господарського судочинства.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства (стаття 2 ГПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Так, якщо учасник справи, права якого захищають положення пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагне продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство. У такий спосіб суд забезпечить баланс між вимогами процесуальних норм права, справедливістю та ефективністю правосуддя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 у справі №754/947/22 звертає увагу на те, що про своє волевиявлення проти зупинення провадження та прагнення продовжувати розгляд справи військовослужбовець - сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може заявити у позовній заяві, апеляційній чи касаційній скарзі, відзиві на них або відповіді на відзив, а також у будь-якій іншій заяві або клопотанні у справі, адресованих суду.

Як вбачається із матеріалів справи, обставини перебування відповідача 2 ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України підтверджено, зокрема, витягом з наказу №26 від 24.02.2022, довідкою №1558/816 від 19.04.2024 та посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_1 від 22.09.2023. Також, згідно наданої суду 22.12.2025 довідки Форми 5 №3015/816 від 22.12.2025 виданої командиром Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 з 24.02.2022 по теперішній час.

В даному випадку у справі №905/413/24 відповідач 2 (військовослужбовець) не виявив прагнення продовжувати розгляд справи, а навпаки висловив заперечення щодо клопотання позивача про роз`єднання позовних вимог, поновлення провадження у справі, вказуючи що обставини які зумовили зупинення провадження у справі не змінилися.

Системне тлумачення пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України та статті 230 Господарського процесуального кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.

Таким чином, оскільки обставини, які зумовили обов`язок суду зупинити провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України (перебування відповідача 2 у складі ЗС України) продовжують існування, підстави для поновлення провадження у справі відсутні, отже клопотання позивача в частині поновлення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Щодо роз`єднання позовних вимог.

Позивач обгрунтовує подане клопотання про роз`єднання позовних вимог сприянням швидкому та ефективному погашенню заборгованості що виникла та існує у СФГ «Агрос» перед АТ «ПроКредит Банк».

Згідно частини 6 статті 173 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Тобто передбачене ГПК України право суду на роз?єднання позовних знаходиться у зв`язку не з наявністю власного бажання чи клопотання позивача, а у взаємоз?язку (впливі) такого роз`єднання на виконання завдань господарського судочинства.

Відповідно до положень ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, у тому числі, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом позовної заяви підставами звернення АТ ПроКредит Банк до суду стало неналежне виконання Селянським (фермерським) господарством АГРОС (відповідач 1) зобов`язань за рамковою угодою № FW1501.1409 від 26.03.2019, та враховуючи, що в забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою між Акціонерним товариством ПроКредит Банк та фізичною особою ОСОБА_1 (відповідач 2) був укладений договір поруки № 409497-ДП1 від 26.03.2019, позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів солідарно.

Суть поруки як способу забезпечення зобов`язання полягає в тому, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку, який існує у відносинах боржника та кредитора (ч. 1 ст. 553 ЦКУ). Якщо боржник порушує своє зобов`язання перед кредитором, то кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання від поручителя (ст. 555 ЦКУ). У разі пред`явлення подібної вимоги поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання замість боржника (ст. 556 ЦКУ), причому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо договором поруки не встановлено інше (частина друга ст. 554 ЦКУ).

За змістом пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору поруки № 409497-ДП1 від 26.03.2019, укладеного між Акціонерним товариством ПроКредит Банк та фізичною особою ОСОБА_1 , на підставі цього договору поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з Рамкової угоди (№FW1501.1409 від 26.03.2019) і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з врахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент складання договору становлять: ліміт суми кредитування - 3000000,00 грн; ліміт строку кредитування до 26.03.2029; максимальний розмір процентів 40%. Порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання Позичальника із врахуванням усіх Кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності.

У відповідності до частин 1-4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

З огляду на зміст клопотання позивача, наведені положення ст. 2 ГПК, зміст матеріалів справи та характер спірних правовідносин, при вирішенні питання про роз`єднання позовних вимог, вбачається конкуренція принципів господарського судочинства таких, як розумність строків розгляду справи і диспозитивності судового процесу та змагальності сторін.

Суд враховує, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України). Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів господарського судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення. Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства. Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

Як було вказано вище, підставою зупинення провадження у справі є положення п.3. ч.1 ст. 227 ГПК, а саме перебування відповідача 2, який одночасно є керівником відповідача 1, у складі Збройних сил України. Як зазначалось, наведеною нормою забезпечуються дотримання фундаментальних засад правосуддя таких як права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи, шляхом реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві у період воєнного стану для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Враховуючи наведені положення законодавства та умови договору поруки № 409497-ДП1 від 26.03.2019, при роз`єднані позовних вимог у справі №905/413/24 виділивши вимоги до боржника Селянського (фермерського) господарства АГРОС в самостійне провадження, рішення у такій справі може вплинути на права або обов`язки ОСОБА_1 щодо однієї із сторін. Вказане має наслідком залучення ОСОБА_1 до участі у цій справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до ст. 49 ГПК України. При цьому, за змістом п.5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

З огляду на наведене, процесуально правовим наслідком роз`єднання позовних вимог буде усунення відповідача 2 зі складу учасників процесу через виділення в окреме провадження вимог позивача до відповідача 1, що, своєю чергою, призведе до порушення принципів господарського судочинства таких, як диспозитивність та змагальності судового процесу, а також призведе до спотворення волі законодавця закладену у мету ч. 6 ст. 173 та п.3 ч.1 ст.227 ГПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання Акціонерного товариства ПроКредит Банк від 26.11.2025 про роз`єднання позовних вимог у справі №905/413/24 через виділення вимог до боржника - Селянського (фермерського) господарства АГРОС в самостійне провадження не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статями 3, 12, 227, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання Акціонерного товариства ПроКредит Банк від 26.11.2025 про роз`єднання позовних вимог, поновлення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 29.01.2026.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua).

Суддя К.С. Харакоз