РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026Справа № 910/14678/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

до Фізичної особи-підприємця Шамонової Олександри Геннадіївни

про стягнення 58 734,06 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Шамонової Олександри Геннадіївни про стягнення 58 734,06 грн, з яких: 49 506,30 грн основної заборгованості, 2391,87 грн інфляційних втрат, 991,77 грн 3% річних та 5844,12 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором № Вп-27232-Гс про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 07.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/14678/25 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: бульвар Марії Приймаченко, 8-Б, кв. 56, м. Київ, 01042, яка згідно інформації з вказаного Реєстру є місцезнаходженням відповідача.

Однак, конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 повернувся на адресу суду з відміткою пошти «у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою», що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку на відповідному конверті.

Частиною 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, враховуючи підставу повернення конверту із ухвалою суду від 01.12.2025, з урахуванням наведених приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 01.12.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

07.03.2023 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (за договором - Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Шамоновою Олександрою Геннадіївною (за договором - Замовник) було укладено Договір № Вп-27232-Гс про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), що утворюються на об`єкті Замовника (кав`ярня), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 51/87, а Замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати послуги.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню за домовленістю сторін (по факту утворення ТПВ) становить 5,5 м. куб. в місяць.

Відповідно до п. 2.1 Договору, тариф на послуги, які передбачені пунктом 1.1. цього Договору встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у редакції розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 31.08.2022 № 638 «Про внесення змін до тарифів на послугу з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з твердими побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), що надає комунальне підприємство «Київкомунсервіс» як виконавець цих послуг».

Тариф на послуги за цим Договором становить: 284 грн 20 коп. з ПДВ за 1 м3, в місяць - 1563 грн 08 коп. з ПДВ.

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим Договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до Договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим Договором з дня їх офіційного вступу в законну силу (п. 2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що оплата Послуг за цим Договором у розмірі, що вказаний у п. 2.1 даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником щомісячно до 20-го числа місяця наступного за місцем надання послуг.

Згідно з п. 3.9. Договору на замовника покладено обов`язок із здійснення 100% оплату послуг на умовах, зазначених у п. 2.3. та п. 2.5. цього Договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору, за результатами наданих послуг Виконавець направляє Замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками Сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання, повернути Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що Замовник не має жодних претензій до обсягів наданих Послуг.

У п. 2.5.1 Договору визначено, що сторони можуть фіксувати факти здійснення господарських операцій за договором шляхом ведення первинних документів в електронному вигляді, у зв`язку з чим Сторони визнають всі первинні бухгалтерські документи за Договором в електронному вигляді, які були виконані, опрацьовані, відправлені, передані, отримані для зберігання, використання, знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності з підтвердженням факту отримання таких документів в процесі здійснення господарської діяльності Сторін через систему електронного документообігу M.E.Doc, поданих в електронному вигляді з використання електронного цифрового підпису (надалі іменуються ЕЦП), як оригінал. Передача Сторонами документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку та/або на електронних носіях здійснюється з дотриманням та у чіткій відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», «Вимогам у сфері електронних довірчих послуг» затверджених постановою КМУ №992 від 07.11.2018 року, «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Згідно п. 2.8. Договору, у разі несплати послуг у встановлений термін або неповної сплати послуг Виконавець має право, попередньо повідомивши про це Замовника, призупинити виконання обов`язків по вивезенню ТПВ до повного розрахунку Замовника з Виконавцем.

Договір вступає в силу відповідно до п. 7.3. Договору та діє до 31.12.2023 (пункт 7.1. договору). Відповідно до п. 7.3. Договору сторони, керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, визначили, що умови цього Договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладання Договору, а саме - з 01.03.2023.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Надалі між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду, якою внесено зміни до пунктів 1.2. та 2.1. Договору та визначено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 11,0 куб.м. в місяць. Тариф на послуги за цим Договором становить 284,20 грн з ПДВ з 1 куб.м., в місяць - 3126,16 грн з ПДВ.

На день звернення позивача до суду доказів розірвання Договору сторонами у встановленому порядку, суду не надано, відтак, суд доходить висновку, що договір є чинним.

Згідно доводів позивача, ним надано відповідачу послуги за період з 01.04.2023 по 31.10.2025 на загальну суму 85 969,40 грн та відповідачем частково було оплачено послуги на суму 18 000,00 грн. Відтак, позивач вказує, що станом на 31.10.2025 заборгованість відповідача за надані протягом періоду з 01.07.2024 по 31.10.2025 послуги становить 49 506,30 грн, на підтвердження якої до позовної заяви долучено відповідні Акти надання послуг та рахунки на оплату.

З огляду на те, що відповідачем не у повному обсязі було погашено заборгованість за Договором за надані у період з липня 2024 року по жовтень 2025 року послуги, а здійснені позивачем заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення претензій залишились безрезультатними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач відзив на позов не подав та позовні вимоги не оспорив.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини з надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виставлено до оплати відповідачу (шляхом надсилання через програму M.E.Doc) акти надання послуг та рахунки за спірний період, які були доставлені відповідачу. Загальна вартість наданих послуг за період з липня 2024 року по жовтень 2025 року за вказаними актами та рахунками склала 50 018,56 грн.

При цьому, із наданих позивачем розрахунків встановлено, що останнім визначено суму заборгованості у розмірі 49 506,30 грн з урахуванням раніше здійснених відповідачем часткових оплат.

Відтак, з огляду на положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до яких при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, та враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначеної позивачем суми боргу, а також те, що матеріали справи не містять доказів висловлення у встановлений п. 2.5. Договору строк відповідачем будь-яких заперечень щодо інформації, вказаної позивачем в надісланих за допомогою програми M.E.Doc. актах та рахунках, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 49 506,30 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 5.2 Договору сторони визначили, що у разі прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку доданого до позовної заяви позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та виконаним у відповідності до приписів чинного законодавства.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 5 844,12 грн пені підлягають задоволенню.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2 391,87 грн та 3% річних у розмірі 991,77 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по оплаті наданих послуг не виконував, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи відсутність жодних заперечень відповідача щодо такого розрахунку, прийшов до висновку про необхідність стягнення з Фізичної особи-підприємця Шамонової Олександри Геннадіївни інфляційних втрат у розмірі 2391,87 грн та 3% річних у розмірі 991,77 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість в повному обсязі, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання пеню та нарахування за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності зі встановленими обставинами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шамонової Олександри Геннадіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київкомунсервіс» (вул. Кудрявська, 23, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 33745659) заборгованість у розмірі 49 506 грн 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 391 грн 87 коп., 3% річних у розмірі 991 грн 77 коп., пеню у розмірі 5 844 грн 12 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано: 03.02.2026.

Суддя Т.Ю. Трофименко