ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Київ

cправа № Б8/180-10 (367/768/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О. В. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області (суддя Гребенюк Т. Д.) від 14.01.2025

на постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - Козир Т. П., судді: Пантелієнко В. О., Отрюх Б. В.) від 23.06.2025

за позовом ОСОБА_2

до 1) Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція"

2) ОСОБА_1

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: 1) ОСОБА_3 ,

2) керуючий санацією Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" - арбітражний керуючий В`язовченко Анатолій Михайлович

про визнання недійсним договору

в межах справи за заявою ОСОБА_4

про визнання банкрутом Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція".

Учасники справи:

представник позивача - Столяр О. І., адвокат;

представник відповідача-1 - не з`явився;

представник відповідача-2 - Терещенко О.М., адвокат;

представник третьої особи-1 - не з`явився;

представник третьої особи-2 - не з`явився.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 30.11.2010 Господарський суд Київської області ухвалив порушити за заявою ОСОБА_4 провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" (далі - Боржник) за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

28.05.2012 Господарський суд Київської області ухвалив відкрити процедуру санації та провести санацію Боржника і призначити керуючим санацією Боржника арбітражного керуючого Дорошенка Я. В.

1.2. 25.01.2023 фізична особа ОСОБА_2 (далі - Позивач) подала позов про визнання недійсним договору від 30.04.2021 купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлових будівель, складів) (далі - Договір), укладеного між Боржником (далі - Відповідач 1) та ОСОБА_5 (далі - Відповідач 2) та посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М. С. та зареєстрованого в реєстрі № 1896.

1.3. Позов, з урахуванням поданої 17.10.2024 заяви про зміну підстав позову, обґрунтований фіктивністю оспорюваного Договору, що вчинений з метою безоплатного набуття Відповідачем 2 земельної ділянки під придбаним ним за Договором нерухомим майном, що порушує права Позивачки, яка у 2017 році, тобто до укладення відповідачами у 2021 Договору, набула право власності на земельну ділянку, яка включає ту частину земельної ділянки, на якій розташоване відчужене Відповідачу 2 нерухоме майно. Підставою для звернення з цим позовом є захист прав Позивачки на придбану нею земельну ділянку, яка є власницею всього нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, тоді як Позивачка отримала ухвалу у справі № 367/8253/21, відповідно до відомостей в якій Відповідач 2 подав позов до Позивача про недійсність укладених нею у 2017 році договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна та земельної ділянки, однак в ході розгляду зазначеної справи ні Відповідач 1, Відповідач 2 не надали оспорюваний Договір на підтвердження вчинення правочину з відчуження спірного нерухомого майна.

Також Позивачка зазначила, що Договір, який укладений за відсутності дозволу наглядової ради товариства Боржника, з метою виведення майна з власності Боржника задля уникнення задоволення вимог кредиторів Боржника на суму понад 10 млн. грн, є значним правочином, що вчинений між заінтересованими особами, оскільки набувач (Відповідач 2) є рідним братом чоловіка одного із акціонерів Боржника Арутюнової Ірини Тарасівни, яка володіє 8 0007 акцій Боржника та є членом Наглядової ради товариства Боржника.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. 14.01.2025 Господарський суд Київської області постановив рішення (залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025) про визнання Договору недійсним з покладенням судових витрат на відповідачів.

2.2. Судові рішення мотивовані порушенням прав власності Позивача на земельну ділянку укладенням оспорюваного правочину з відчуження нерухомого майна за Договором з відкладальною обставиною, яка передбачає поділ земельної ділянки, належної Позивачеві на праві приватної власності, однак за відсутності у відкладальній обставині ознак ймовірності, так як поділ майна залежить від волі власника земельної ділянки, а саме Позивача. Також суди додали про відсутність доказів сплати Відповідачем 2 зазначеної в Договорі суми в 3 038 000 грн 00 коп. за придбане у Відповідача 1 за Договором нерухоме майно, а також про безпідставність аргументів, спростованих доказами, про укладення спірного Договору директором Відповідача 1 з перевищенням повноважень.

3. Встановлені судами обставини

3.1. Позивачка є власницею земельної ділянки площею 1.1621 га, що розташована за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази (надалі - Земельна ділянка).

12.05.2017 Третя особа 1 (продавець) та Позивач (покупець) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В., зареєстрований в реєстрі за № 803 (надалі - Договір № 803), відповідно до умов якого продавець передав належну йому на праві приватної власності Земельну ділянку.

Відповідно до пункту 9 Договору № 803 продавець гарантує, що земельна ділянка, що є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, в іпотеці та під податковою заставою не перебуває, прав на неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, судового спору щодо неї немає, як внесок до статутного капіталу юридичних не внесена, шлюбні договори відносно відчужуваної земельної ділянки не укладалися. Будь-які обмеження, щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, відсутні.

Згідно з пунктом 11 Договору № 803 продавець свідчить, що земельна ділянка вільна для її використання за цільовим призначенням.

Право власності на земельну ділянку, що є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (пункт 12 Договору № 803).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86932614 від 12.05.2017 за Позивачем зареєстровано право власності на Земельну ділянку.

3.2. Позивачка також є власницею будівель і споруд, розташованих на вказаній Земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2.

12.05.2017 Третя особа 1 (продавець) та Позивач (покупець) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В., зареєстровано в реєстрі за №807 (надалі - Договір № 807), відповідно до умов якого продавець передав належні йому на праві приватної власності будівлі та споруди, які розташовані за адресою АДРЕСА_2.

Згідно з пунктом 1.3 Договору № 807, опис нерухомого майна: гаражні бокси-прохідна "А", загальною площею 378.7 кв.м.; цех "Б", загальною площею 1343.1 кв.м.; офісно- складські приміщення "Г", загальною площею 565.3 кв.м.; побутові приміщення "Ж", загальною площею 167,3 кв.м.; трансформаторна підстанція "В", загальною площею 34.1 кв.м.; котельня "З", загальною площею 215,3 кв.м.; водонапірна вежа "И", загальною площею 95.2 кв.м.; артезіанська свердловина "К", загальною площею 25,8 кв.м.; сарай "Л"; сарай "М"; вбиральня "С"; альтанка "Т"; гараж "Ч"; огорожа № 1 -3; пожежний резервуар №4.

Згідно з пунктом 1.11 Договору відчужуване нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,6221га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази, договір купівлі-продажу якої посвідчується одночасно з посвідченням цього договору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та державну реєстрацію права власності № 86932930 від 12.05.2017 Позивач є власником будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2, земельна ділянка місця розташування - кадастровий номер: :01:015:0005, на підставі вказаного Договору № 807.

3.3. І Земельна ділянка, і розташовані на ній будівлі і споруди були придбані Позивачем у Третьої особи 1, який набув право власності на Земельну ділянку і розташовані на ній об`єкти нерухомого майна в процедурі санації Боржника (Відповідача 1).

04.05.2017 Відповідач 1 (продавець) в особі керуючого санацією - Лахненка Є.М. та Третя особа 1 (покупець) уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук 1.В., зареєстровано в реєстрі за №414 (надалі - Договір №414), відповідно до умов якого продавець передав належну йому на праві приватної власності земельну ділянку у власність покупця, а покупець прийняв (купив) у приватну власність земельну ділянку, площею 1.,1621 га, у тому числі за земельними угіддями (гектарів): землі промисловості - 1.6221; цільове призначення - для обслуговування виробничої бази; кадастровий номер :01:015:0005, розташовану за адресою Київська обл., місто Ірпінь, АДРЕСА_2.

04.05.2017 між ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" (продавець) в особі керуючого санацією Лахненка Є.М. та Завертайлом (покупець) укладено Договір купівлі-продажу будівель і споруд, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І. В., зареєстрований в реєстрі за № 413 (надалі - Договір № 413), відповідно до умов якого продавець продав (передав) належні йому на праві приватної власності будівлі і споруди, а покупець купив (прийняв) у приватну власність будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_2 (пункт 1 Договору).

Згідно з пунктом 2 Договору будівлі та споруди належать продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради 13.12.2012 на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 30.10.2012 за №160.

Згідно з пунктом 3 Договору №413, до складу будівель і споруд, що відчужуються за даним договором належать: гаражні бокси - прохідна "А", загальною площею 378.7 кв.м.; цех "Б", загальною площею 1343,1 кв.м.; офісно- складські приміщення "Г", загальною площею 565.3 кв.м.; побутові приміщення "Ж", загальною площею 167,3 кв.м.; трансформаторна підстанція "В", загальною площею 34.1 кв.м.; котельня "З", загальною площею 215.3 кв.м.; водонапірна вежа "И", загальною площею 95.2 кв.м.; артезіанська свердловина "К", загальною площею 25,8 кв.м.; сарай "Л"; сарай "М"; вбиральня "С"; альтанка "Т"; гараж "Ч"; огорожа № 1 - 3; пожежний резервуар №4.

Згідно з пунктом 4 Договору № 413, будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 1,6221 (одна ціла шість тисяч двісті двадцять одна десятитисячна) га, наданої для обслуговування виробничої бази, кадастровий номер - :01:015:0005, що належить продавцеві на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №439179, виданого Коцюбинською селищною радою 18.12.2012 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00070 від 18.12.2012.

3.4. 30.04.2021 Відповідач 1 в особі директора Остроушка В. І., який діє на підставі Статуту, (продавець) та Відповідач 2 уклали Договір купівлі-продажу виробничо-складських приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М. С., зареєстровано в реєстрі за № 1896, відповідно до умов якого, продавець передав належні йому на праві приватної власності виробничо-складські приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 1 Договору продавець зобов`язується передати виробничо-складські приміщення, що знаходяться у АДРЕСА_1 у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти відчужувані виробничо-складські приміщення і сплатити за них грошову суму, визначену цим договором.

Загальна площа виробничо-складських приміщень складає 1217.7 кв.м.; виробничо-складські приміщення складаються зі складу, площею 330 кв.м.; цеху, площею 557 кв.м. та складу, площею 330 кв.м.

Виробничо-складські приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,16920 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з відкладальною обставиною.

Відкладальною обставиною за Договором є присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920 га, на якій розташовані вищевказані виробничо-складські приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1. Настання відкладальної обставини підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку або іншим документом, що підтверджує внесення даних про земельну ділянку до державного земельного кадастру.

Після настання відкладальної обставини покупець звертається до нотаріуса для внесення відомостей про земельну ділянку площею 0,16920 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У пункті 1 Договору зазначено, станом на сьогодні будівля розташована на земельній ділянці кадастровим номером :01:015:0005 площею 1,6221га, що знаходиться по АДРЕСА_2, яка перебуває у приватній власності.

Відповідно до пункту 3 оспорюваного Договору за домовленістю Сторін цей продаж вчиняється за 3 038 000 грн. Вказану суму грошей Продавець отримав від Покупця повністю до посвідчення даного договору в порядку, визначеному законодавством.

У пункті 5 оспорюваного Договору вказано, що відчужувані виробничо-складські приміщення візуально оглянуті Покупцем до посвідчення даного договору і знаходиться у стані, який повністю придатний для використання їх за цільовим призначенням, недоліків та дефектів немає.

Згідно з пунктом 6 оспорюваного Договору представник продавця заявляє, що відчужувані виробничо-складські приміщення до моменту укладення цього договору нікому іншому не відчужені, під забороною (арештом), у заставі (іпотеці), у тому числі податковій, не перебувають, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передані, судового спору щодо них, а також недієздатних чи обмежено дієздатних осіб немає, а також права третіх осіб на виробничо-складські приміщення як в межах, так і за межами України, у тому числі права наймача (орендаря), право довічного користування тощо відсутні.

Відповідно до пункту 7 Договору продавець зобов`язується звільнити виробничо-складські приміщення, вилучити ключі від відчужуваних виробничо -складських приміщень в осіб, які їх мали, і передати виробничо-складські приміщення покупцеві не пізніше 11.05.2021.

Упродовж цього терміну, тобто до 11.05.2021, продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти відчужувані виробничо-складські приміщення з їх приналежностями та документи (технічний паспорт тощо), що стосуються виробничо-складських приміщень та підлягає переданню разом із зазначеними виробничо-складськими приміщеннями, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

Право власності на відчужувані виробничо-складські приміщення виникає у Покупця за цим договором з моменту його державної реєстрації.

За змістом пункту 2 Договору, право власності підтверджується державною реєстрацією на вказані виробничо-складські приміщення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

3.5. Відповідно до наданих у справі учасниками доказів: свідоцтва від 28.12.2006 № САВ035033 про право власності на нерухоме майно Боржник є власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 а саме: гаражні бокси й прохідна "А". загально - площею 378,7 кв.м.; цех "Б", загальною площею 1343.1 кв.м.; офісно- складські приміщення "Г", загальною площею 565,3 кв.м.; виробничо-складські приміщення літер "Д" площею 1217,7кв.м.; побутові приміщення "Ж", загальною площею 167.3 кв.м.: трансформаторна підстанція "В", загальною площею 34,1 кв.м.: котельня "З", загальною площею 215,3 кв.м; водонапірна вежа "И", загальною площею 95,2 кв.м.; артезіанська свердловина "К", загальною площею 25.8 кв.м.; сарай "Л"; сарай "М"; туалет "С"; альтанка "Т"; гараж "Ч"; сарай "У": огорожа № 1 -3: пожежний резервуар № 4.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав № 255140282 від 30.04.2021 вказане свідоцтво було втрачено та відповідно до рішення Коцюбинської селищної ради у квітні 2018 року було видано копію втраченого документу.

3.6. Рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 11.01.2007 вирішено:

1. Виділити в окремий об`єкт власності виробничо-складські приміщення Д, Д1, Д2 загальною площею 1217,7 м2, які розташовані на земельній ділянці площею 1692.0 м2, що належить Боржнику.

2. Присвоїти даному об`єкту власності юридичну адресу: АДРЕСА_1.

3. Ірпінському бюро технічної інвентаризації оформити Боржнику право власності на споруди Д, Д1, Д2 загальною площею 1217.7 м2, які розташовані на земельній ділянці площею 1692.0 м2, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення Боржник 15.02.2007 отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: будівлі літер "А", "А1", "А2", загальною площею 1217,7 м.кв.

3.7. Відповідач 2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Позивача, Відповідача 1 та Третьої особи 1 про визнання недійсними Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.05.2017 № 807 та Договору купівлі- продажу земельної ділянки від 12.05.2017 № 803. Позовні вимоги обґрунтовані набуттям Відповідачем 2 права власності на частину земельної ділянки площею 1692,0 кв.м. у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, яка наразі належить Позивачу.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2023 у справі № 367/8253/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог Відповідача 2.

3.8. Представник Позивача у судовому засіданні просила суд визнати встановленою обставину відсутності оплати Відповідачем 2 вартості виробничо-складських приміщень.

Суд у цій справі задовольнив клопотання Позивача та витребував докази здійснення оплати Відповідачем 2 на користь Заводу грошових коштів по спірному Договору у сумі 303 800 грн 00 коп.

Такі докази на виконання вимог ухвали Боржником, арбітражним керуючим, який посвідчив Договір та безпосередньо Відповідачем 2 надані не були. Не містить таких доказів матеріали нотаріальної справи, що були надані приватним нотаріусом.

3.9. Згідно з протоколом засідання наглядової ради товариства Боржника Остроушко В. І. перебував на посаді директора ПрАТ "БЗ "Теплозвукоізоляція" станом на дату укладення Договору № 1896 - 30.01.2021, а за змістом протоколу засідання наглядової ради ПрАТ "БЗ "Теплозвукоізоляція" від 28.04.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Підлесецькою О.О., було прийнято рішення надати директору ПрАТ "БЗ "Теплозвукоізоляція" Остроушко В. І. повноваження на підписання від імені ПрАТ "БЗ "Теплозвукоізоляція" договору купівлі-продажу будівель літер "А", "А1", "А2" загальною площею 1217,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 18.09.2025 Відповідач 2 ( ОСОБА_1 ) подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним Договору.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди:

- неправильно застосували норми статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо істотних умов договору, не врахувавши висновки щодо застосування норми зазначеної статті у подібних правовідносинах, викладених: у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, у постановах Верховного від 04.02.2019 у справі № 463/1696/15-ц, від 24.02.2020 у справі № 707/16/19, постанові Вищого господарського суду України від 22.09.2015 у справі № 922/2257/14;

- не врахували неефективність обраного Позивачем способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах, проігнорувавши відповідні висновки у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18;

- неправильно застосували частину третю статті 46 ГПК України щодо зміни Позивачем підстав позову, не врахувавши відповідні висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19;

- встановили факт неоплати за Договором, витребувавши докази всупереч частини другої статті 81 ГПК України, а саме за відсутності для цього підстав, виходячи з предмета спору.

5.2. При цьому скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій:

- відкинули визначену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності оспорюваного Договору, оскільки без жодного доказу, користуючись виключно припущенням Позивачки та не виконанням ухвали про витребування у Боржника та арбітражного керуючого доказів сплати коштів за Договором, встановили факт несплати цих коштів, що між тим не мало враховуватись у цій справі, оскільки не є підставою для визнання Договору недійсним;

- не досліджували та проігнорували питання допущеного Позивачем порушення під час зміни підстав позову, не зважаючи на те що Відповідач 2 наголошував на такому порушенні;

- не врахували відсутність порушених прав права Позивача за оспорюваним Договором, оскільки купуючи у 2017 році земельну ділянку КН :01:015:005 загальною площею 1,6221 га та розташовані на ній окремі будівлі, Позивачка повністю усвідомлювала, що виробничо складські приміщення загальної площею 1217,7 кв. м належали (на той час) Боржнику та не входять до складу придбаного Позивачкою майна;

- відхилили заперечення Відповідача 2, що Позивачка обрала неефективний спосіб захисту на її думку порушеного права та інтересу, оскільки суди не зазначили жодної обставини, які б вказували, що Відповідач 2 намагався заволодіти земельною ділянкою Позивачки, яка, між тим, цим позовом визнала знаходження чужої власності (виробничо складських приміщень загальної площею 1217,7 кв. м.) на своїй земельній ділянці та в зв`язку з цим усвідомлює усі правові наслідки такого сусідства.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Аргументи Позивачки у відзиві на касаційну скаргу, у яких вона заперечує аргументи в касаційній скарзі з підстав, що загалом аналогічні мотивами в оскаржуваних судових рішеннях, зводяться до:

- ненадання скаржником доказів сплати коштів за придбане у Боржника за Договором нерухоме майно, що свідчить про відсутність мети при вчиненні такого правочину, який у зв`язку з цим є фіктивним;

- переведення "де - юре" майна з власності Боржника (в стадії санації) на користь близького родича одного з його учасників засновників без сплати коштів за фіктивним правочином;

- придбання Позивачкою у 2017 році всього нерухомого майна, розташованого на відповідній придбаній нею земельній ділянці, однак неможливістю Позивачки володіти інформацією щодо інших об`єктів на придбаній земельній ділянці через великий перелік відповідного нерухомого майна та втрату свідоцтва про реєстрацію права власності від 15.02.2007 на виділені в окремий об`єкт нерухомості, набутої в подальшому скаржником;

- посилання скаржника у своїх аргументах на нерелевантні висновки Верховного Суду.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо наслідків набуття права власності на нерухоме майно

7.1. Предметом спору став укладений між відповідачами 30.04.2021 Договір купівлі-продажу нерухомого майна Боржника (Відповідача 1), розташованого на земельній ділянці, належній на праві приватної власності Позивачу (пункти 1.2, 1.3, 3.1, 3.4).

Попри те, що предметом продажу Відповідачу 2 за оспорюваним правочином є об`єкти нерухомості, що належали Боржнику (Відповідачу 1) (пункт 3.4), водночас за змістом позовних вимог та їх обґрунтувань (пункти 1.2, 1.3) об`єктом захисту у спірних правовідносинах є право Позивачки на належну їй на праві власності земельну ділянку, на частині якої розташовані об`єкти продажу за оспорюваним Договором, у зв`язку з чим Суд зазначає про таке.

7.2. Правила та підстави недійсності правочинів регламентовані, зокрема положеннями ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою -третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

7.3. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 905/1227/17).

7.4. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

7.5. ЦК України не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

7.6. У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

7.7. Тож, зміст частини третьої статті 215 ЦК України встановлює, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (висновки в пункті 4.6 постанови Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/9305/19).

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

7.8. Таким чином, Позивач у спірних правовідносинах зобов`язаний був довести, що оспорюваним Договором порушуються його певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту порушеному, невизнаному або оспорюваному праву особи.

7.9. При цьому власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (постанова Великої палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанова Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04.07.2018 у справі № 62/4611/13-ц, провадження №61-6130св18).

7.10. Враховуючи, що об`єктом захисту у спірних правовідносинах є право власності Позивачки на землю, а саме на ту частину належної їй земельної ділянки, на якій розташоване продане за оспорюваним правочином нерухоме майно (пункти 3.1, 3.4, 7.1), Суд зазначає про таке.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частини друга, третя статті 152 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Для захисту права власності особи в порядку частини другої статті 386 ЦК України суд повинен установити наявність реальної можливості порушення вказаного права в майбутньому внаслідок протиправного впливу іншої особи.

7.11. Відповідно до статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на дату вчинення оспорюваного правочину в квітні 2021 року):

- до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша);

- розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації) (частина друга).

7.12. Аналогічні положення передбачені статтею 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, тут і далі в редакції цього Кодексу станом на день вчинення оспорюваного правочину у квітні 2021 року), норми якої визначають особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний із переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

7.13. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у наведених нормах, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду (їх частину) стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землекористувачу. При цьому у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості право власності або право користування на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

7.14. Отже, наведені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового врегулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість (висновки в постанові Верховного Суду від 23.09.2025 у справі № 372/1281/21 провадження № 61-5666св24).

7.15. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у нормах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, а також і в інших положеннях законодавства фактично закріплений принцип "superficies solo cedit" - збудоване на поверхні слідує за нею, який є одним із основоположних принципів земельного, а також цивільного законодавства (постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021у справі № 200/606/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Зокрема, як зауважено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомо ще за часів Давнього Риму (superficies solo cedit - будівництво приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він передбачений як потребами обороту, так і загалом самої природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктах нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

7.16. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України також слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Вказаний правовий висновок відображено у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 698/121/19.

7.17. У разі ж укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна за відсутності в попереднього власника такого нерухомого майна належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19.

7.18. Крім цього, Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписом абзацу першого частини шостої статті 120 ЗК України передбачено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Таким чином, у договорі купівлі-продажу (або іншому договорі про відчуження) будинку (будівлі, споруди) повинен позначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (висновки в постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 175/561/22, провадження № 61-10733св23).

7.19. У висновках щодо права на звернення у спорі про недійсність правочину з відчуження нерухомого майна з підстав відсутності у відповідному договорі умови щодо кадастрового номера земельної ділянки під відповідним нерухомим майном Верховний Суд в постанові від 11.09.2019 у справі № 619/1392/17 (провадження № 61-27168св18) з посиланням на висновки Верховного Суду України, викладених у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-194цс14, зазначив, що позивач, який звернувся з вимогами про недійсність договорів купівлі-продажу нерухомого майна (стороною яких позивач не є), не є таким, що довів порушення своїх прав у зв`язку з відсутністю в договорах купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, оскільки він не був власником земельної ділянки, а земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер; відсутність же у договорі купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права чи інтереси продавця, не може бути підставою для визнання недійсним такого договору.

7.20. Водночас, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, пункти 7.14-7.16 цієї постанови) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (висновки у пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18)).

7.21. Тобто, з урахуванням наведених положень статті 377 ЦК України та частини першої статті 120 ЗК України та висновків про їх застосування (пункти 7.11- 7.16, 7.20) право вимоги у спорі про недійсність правочину з відчуження нерухомого майна з підстав відсутності в договорах купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, належить, зокрема власнику земельної ділянки, на якій розташоване відповідне нерухоме майно, оскільки такий правочин впливає на права цієї особи розпоряджатись відповідною земельною ділянкою та/або її частиною.

Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 5.2) про відсутність порушених прав права Позивача за оспорюваним Договором, вчиненим відповідачами пізніше (у 2021 році), ніж придбана Позивачем у 2017 році земельна ділянка під відповідним проданим нерухомим майном.

7.22. Крім цього, щодо укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки (що має місце у спірних правовідносинах з огляду на умови оспорюваного Договору про розташування об`єктів нерухомого майна, що продаються на земельній ділянці площею 0,16920 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з відкладальною обставиною, якою є присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920 га, пункт 3.4), то укладення договору здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера (абзац другий частини шостої статті 120 ЗК України). Аналогічні положення містить і чинна редакція статті 120 ЗК України - положення абзацу другого частини восьмої.

У застосуванні наведеної норми Суд зазначає, що укладенню договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, має передувати виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера, а не навпаки, оскільки у протилежному випадку стає неможливим зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, таких істотних умов договору як земельної ділянки та її кадастрового номеру, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти нерухомості.

7.23. При цьому Суд зауважує, що виділення зі сформованої земельної ділянки окремої частини у разі її поділу здійснюються за технічною документацією із землеустрою, оскільки така земельна ділянка є зареєстрованою як об`єкт цивільних прав, і для цього, окрім технічної документації, потрібна нотаріально посвідчена згода землекористувача земельної ділянки та згода власника (висновки щодо застосування норм Закону України "Про землеустрій" сформульовані, зокрема в постановах Верховного Суду від 30.11.2022 та від 13.12.2023 у справі № 910/8388/21, від 23.11.2023 у справі № 916/3030/22).

Суд також наголошує, що вимога про згоду (рішення) власника земельної ділянки на її поділ міститься як в чинній редакції статті 56 Закону України "Про землеустрій", так і в її редакції, чинній на дату вчинення оспорюваного правочину:

- технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок (чинна редакція статті);

- технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній) (редакція статті, чинна станом на квітень 2021).

7.24. Між тим, виходячи з факту виникнення спору у цій справі за ініціативою Позивача, а також зі змісту наведених обґрунтувань позовних вимог у спірних правовідносинах (пункти 1.2, 1.3), Позивач заперечує проти виділення з власної земельної ділянки (3.1) тієї частини земельної ділянки, що розташована під проданим за Договором нерухомим майном.

7.25. А тому Суд доходить висновку про те, що вчинення оспорюваного правочину з купівлі-продажу нерухомого майна шляхом укладення договору за правилами статті 212 ЦК України (правочини, щодо яких правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини), а саме з відкладальною обставиною щодо такої істотної умови договору про набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду як присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій розташовані відповідний об`єкт (об`єкти) нерухомості, не відповідає наведеним вимогам частини шостої статті 120 ЗК України та статті 56 Закону України "Про землеустрій" (пункти 7.22, 7.23).

7.26. Таким чином, враховуючи викладене, а саме те, що:

- згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається у наведених нормах статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, особа, яка набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункти 7.14, 7.15. 7.20);

- у зв`язку з чим оспорюваний Договір за правилами частини шостої статті 120 ЗК України зумовлює виникнення у Відповідача 1 права на частину земельної ділянки (під придбаним ним нерухомим майном) у складі земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності Позивача (висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18);

- однак відповідачі уклали оспорюваний Договір щодо купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на не виділеній як окремий об`єкт частині земельної ділянки у складі земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності Позивача, без погодження при цьому такого продажу з Позивачем як власником відповідної земельної ділянки, право власності Позивача на яку не спростовано (пункти 3.1, 3.4, 3.7);

- а тому не був не дотриманий визначений абзацом другим частини шостої статті 120 ЗК України порядок укладення оспорюваного Договору щодо попереднього виділення частини земельної ділянки (під придбаним за Договором нерухомим майном) у складі земельної ділянки Позивача (пункти 7.22, 7.23);

- відповідачі не зазначили всупереч вимогам статті 638 ЦК України та абзацу першого частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на відповідні об`єкти нерухомості за Договором (0,16920 га, пункт 3.4), а лише зазначили кадастровий номер іншої земельної ділянки, яка вже перебуває у власності Позивача, однак не у власності Боржника як попереднього власника проданого нерухомого майна (пункти 3.1, 3.4);

Суд доходить висновку, що оспорюваний правочин на момент його вчинення між відповідачами порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача як власника земельної ділянки, на якій розташоване продане за оспорюваним Договором нерухоме майно, а також порушує ЗК України щодо правил вчинення правочину з відчуження нерухомого майна, що спростовує протилежні аргументи скаржника (пункти 5.1, 5.2), у зв`язку з чим Суд погоджується з висновками судів в оскаржуваних рішеннях про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного Договору.

Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункти 5.1, 5.2), а також не розглядає інші аргументи скаржника, зокрема і в тій частині, що стосуються висновків судів щодо оплати за Договором, а також аргументи стосовно процесуальних порушень (витребування доказів оплати за Договором, зміни підстав позову тощо), оскільки стверджувані скаржником процесуальні порушення не спростовують наведених в цій постанові висновків щодо наявності підстав для визнання Договору недійсним, як такого, що суперечить положенням ЗК України та порушує право Позивачки на належну їй земельну ділянку.

7.27. Отже висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного Договору (купівлі-продажу нерухомого майна) зроблені відповідно до норм законодавства та відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи, а заявлені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження. Тож, з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України, оскаржувані постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

7.28. Дійшовши висновку про залишення без задоволення касаційної скарги Позивача та без змін оскаржуваних судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання ним касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2025 у справі № Б8/180-10 (367/768/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді В. Г. Пєсков

В. Я. Погребняк