РІШЕННЯ

19 січня 2026 року м. ТернопільСправа № 921/686/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

за участі секретаря судового засідання Бацько Р.Є.

за позовом : Заступника керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області, вул.Міцкевича, 10а, м. Бучач, Тернопільська область, 48000, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, 46008, м. Тернопіль, вул. Шашкевича, 3, (позивач) .

до відповідача: Золотопотіцької селищної ради, вул. Д.Галицького, буд. 124, смт. Золотий Потік, Чортківського району, Тернопільської області, 48451

про відшкодування 189 658,64 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища

За участю прокурора Куліковської Лілії Богданівни

представників від:

Позивача: Жмуд Наталія Володимирівна, головний спеціаліст сектору правового забезпечення юрисконсульт;

Відповідача: не з`явився;

Суть справи.

Заступник керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області (позивача) звернулися до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Золотопотіцької селищної ради, про відшкодування 189 658,64 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на те, що відповідач заподіяв шкоду порушенням законодавства у сфері охорони, захисту та використання лісів при веденні лісового господарства, в результаті чого державі завдано збитки.

Позиція позивачів.

Державна екологічна інспекція у Тернопільській області письмових пояснень по суті спору не надала, водночас її представниця в судовому засіданні 19.01.2026 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить суд позов задоволити.

Позиція відповідача

Відповідач участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву, в порядку ст.165 ГПК України, у встановлений в ухвалі від 20.11.2025 (про відкриття провадження у справі) строк не надав.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст.178 ГПК України.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/686/25 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у даній справі призначено на 17.12.2025; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Надалі, ухвалою суду від 17.12.2025 закрито підготовче провадження по справі №921/686/25 та призначено її до розгляду по суті на 19.01.2026.

Прокурор, представниця Державної екологічної інспекції у Тернопільській області в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Золотопотіцька селищна рада участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

19 січня 2026 року справу розглянуто по суті та, у відповідності до вимог ч.6 ст.233 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Бучацькою окружною прокуратурою опрацьовано матеріали кримінального провадження №0000223 від 15.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, у результаті чого встановлено, що Золотопотіцькою селищною радою не здійснено комплекс заходів спрямованих на збереження лісів та запобігання незаконних порубок.

Так, із рапорту відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області слідує, що 15.11.2022 невстановлені особи перебуваючи у 18 кварталі 10,5 виділу комунального лісництва, яке знаходиться неподалік с. Сновидів, Чортківського району, Тернопільської області на території Золотопотіцької селищної ради здійснили незаконну порубку 5 дерев породи "Дуб", 25 дерев породи "Граб", 1 дерево породи "Вільха" чим завдали шкоду навколишньому природному середовищу.

У результаті проведеного слідчим невідкладного огляду місця події, оформленого протоколом огляду від 15.11.2022, в лісовому масиві у 18 кварталі 10,5 виділу неподалік с. Сновидів, який належить до Золотопотіцької територіальної громади виявлено на відстані 500м від в`їзду у даний квартал виявлено пень зрізаного дерева породи "Дуб" діаметром пня 80*70 cм., біля якого знаходилась колода від нього довжиною 10 м. Крім того, неподалік даного пня виявлено ще 30 свіжозрізаних пнів (4 дубових, 25 грабових та 1 вільхи), параметри яких зареєстровано у протоколі огляду місця події.

В подальшому, постановою слідчого від 16.11.2022, для обрахування розміру завданої шкоди цією незаконною порубкою було залучено спеціаліста Державної екологічної інспекції в Тернопільській області.

Листом від 21.11.2022 Державна екологічна інспекція в Тернопільській області направила слідчому розрахунок розміру шкоди, заподіяну лісу внаслідок незаконної порубки дерев у кварталі 18 виділу 10.5 КП "Лісопаркове господарство" "Бучацькі ліси" Бучацької міської ради на території Золопотіцької селищної ради.

Розрахунок шкоди проведено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області О.В. Вітря, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу". За висновками контролюючого органу, що містяться у ньому, розмір шкоди складає 189 658,64 грн.

Даний розмір шкоди підтверджується також висновком судової інженерно-екологічної експертизи №551/24-22 від 27.06.2025 у кримінальному провадженні №0000223, проведеної експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ. Зокрема, згідно вказаного експертного висновку розмір шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки у 18 кварталі 10.5 виділу комунального лісництва, що заходиться неподалік с.Сновидів, Чортківського району Тернопільської області становить 189 658,64 грн.

Окружною прокуратурою листом №53-2722ВИХ-25 від 06.08.2025 запитано Державної екологічної інспекції в Тернопільській області, чому у розрахунку шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев вказано, що квартал 18 виділ 10.5 належить до КП "Лісопаркове господарство" Бучацькі ліси Бучацької міської ради, хоча знаходиться він на території Золотопотіцької селищної ради.

Державна екологічна інспекція в Тернопільської області листом від 08.08.2025 №8-05- 2394 повідомила, що незаконна порубка деревини (квартал 18 виділ 10.5) мала місце у лісових насадженнях колишнього Бучацького РКСЛГП "Бучацькі ліси" (адміністративні межі Золотопотіцької селищної ради), відтак у долученому до матеріалів досудового розслідування розрахунку шкоди, помилково зазначено КП "Лісопаркове господарство"Бучацькі ліси".

10.03.2023 року слідчим в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000223 надіслано запит у Золотопотіцьку селищну раду з приводу того, чи належить 18 квартал 10.5 виділ лісового масиву, що знаходиться між смт.Золотий Потік та с.Сновидів до Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області та чи видавався дозвіл на рубку у даному кварталі.

Золотопотіцька селищна рада листом від 17.03.2023 №263/2-09 повідомила, що між смт.Золотий Потік та с.Сновидів знаходиться лісовий масив, який належить до Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області. Ордер на видалення зелених насаджень в даному лісовому масиві не видавався.

Проведеним 10.11.2025 додатковим оглядом місця події за участі головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування, земельних ресурсів та комунальної власності Золотопотіцької селищної ради Федишин Надії Василівни з`ясовано, що місцем незаконної рубки 25 дерев породи граб, 5 дерев породи дуб та 1 дерева породи вільха є 18 квартал 10.5 виділ лісів колишнього Бучацького РКС ЛГП Тернопільської області.

Крім того, згідно огляду місця події, встановлено дана земельна ділянка немає кадастрового номеру та не передана в користування.

Відтак, за висновками прокурора та контролюючого органу, внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування, а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушеннями лісового законодавства, відповідачем було допущено самовільну порубку дерев, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави.

А з огляду на те, що особу, яка здійснила незаконну порубку дерев під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено Золотопотіцька селищна рада має понести встановлену законом цивільно-правову відповідальність.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Згідно зі ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. З Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури має ґрунтуватися на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Тернопільській області, на яку законодавством покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом навколишнього середовища.

Так, за ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та відповідно до Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 №230, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від незаконних рубок; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Згідно із п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення).

Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, відповідно до Положення, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 02.02.2021 №53, в межах своїх повноважень здійснює комплекс необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів, зокрема від незаконних рубок.

З огляду на те, що Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні контрольні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, тому у даному випадку цей контролюючий орган підставно визначений позивачем у справі.

Бучацькою окружною прокуратурою 06.08.2025 направлено до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області лист №53-2722вих.-25 з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", запитано інформацію про те, чи вживалися (якщо ні, то чи будуть вживатися) заходи, які були б спрямовані на стягнення із органу місцевого самоврядування, на території якого проведена рубка, шкоди в розмірі 189 656,64 гривень, завданої вчиненням кримінального правопорушення (порушенням природоохоронного законодавства), в тому числі шляхом звернення з позовною заявою до суду, а також роз`яснено повноваження, надані законодавством щодо звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до листа Державної екологічної інспекції в Тернопільській області від 08.08.2025 №8-05-2394 інформація з приводу досудового розслідування, як і будь-які матеріали розслідування, на адресу Інспекції не надходили, виходячи з чого вжиття заходів претензійно-позовних не здійснювалося. Крім того, Інспекція зазначає, що зважаючи на обмежене фінансування коштів на сплату судового збору, не заперечує щодо вжиття прокурором заходів представницького характеру.

Отже, всупереч вимог законів, достовірно знаючи з моменту складання польової перелікової відомості в межах кримінального провадження, про факт порушення природоохоронного законодавства, Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області, як органом контролю, не вжиті надані законом повноваження щодо стягнення шкоди, завданої самовільною порубкою дерев. Вказане свідчить про неналежне здійснення повноважень щодо захисту інтересів держави контролюючим органом, внаслідок чого виникає законне право прокурора на звернення із заявою до суду з метою захисту її інтересів.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у справі №360/4969/21, яка ґрунтується на висновках Верховного Суду у справах №№903/129/18, 912/2385/18, 910/11956/20, 920/821/18, 920/266/19, 805/430/18-а, 922/3025/20, факт неподання уповноваженим органом, що мав змогу захистити інтереси держави, позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом. Прокурор уповноважений пред`явити позов в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема в особі Держекоінспекції, у разі невиконання або неналежного виконання ним своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору.

Також Верховний Суд послався на положення ст. ст. 5, 10 та 246 ГК України про те, що забезпечення державою екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги на території країни становить одну з конституційних основ правового господарського порядку. Держава здійснює екологічну політику, що забезпечує раціональне використання та повноцінне відтворення природних ресурсів, створення безпечних умов життєдіяльності населення. Здійснення будь-якої господарської діяльності, що загрожує життю і здоров`ю людей або становить підвищену небезпеку для довкілля, забороняється.

До того ж згідно із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 06.07.2021 у справі №922/3025/20, обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку й підтримувати екологічну рівновагу у взаємозв`язку з принципом обов`язковості додержання встановлених екологічних правил у ході здійснення господарської діяльності дає підстави для висновку про наявність прямого державного інтересу в забезпеченні реалізації зазначених положень. З метою мінімізації ризиків та зменшення негативних наслідків від їх недотримання державні органи повинні діяти в найкоротші строки, оскільки порушення вимог екологічної безпеки може призвести до некерованих незворотних наслідків.

З огляду на викладене, звертаючись до суду із позовною заявою, прокурор реалізує свої представницькі повноваження у сфері охорони та захисту лісів, які є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, шляхом подачі даної позовної заяви

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухваленні рішення, висновки суду.

Предметом спору у цій справі є стягнення з органу місцевого самоврядування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, а саме лісу, на підставі частини другої статті 107 ЛК України.

За приписами статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

За змістом пункту "ї" частини першої статті 15 названого Закону місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У частині першій статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, серед іншого, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 цього Закону).

Відповідно до частин першої, третьої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Як зазначено у підпункті 1 пункту "б" частини першої статті 33 названого Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

З наведеного слідує, що відповідні законодавчі норми наділяють органи місцевого самоврядування повноваженнями здійснювати контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Такі повноваження покладено як безпосередньо на місцеві ради, так і передбачена можливість здійснювати їх через виконавчі органи, які створюються відповідними радами і є підконтрольними та підзвітними їм.

В свою чергу відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та сталого використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства (лісові відносини) регулює Лісовий кодекс України.

За змістом статті 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 19.09.2024 у справі №918/1356/23 та від 06.05.2025 у справі №918/710/24 вказував на те, що частина друга статті 107 ЛК України в редакції, чинній з 10.07.2022, передбачає обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду.

Аналіз частини другої статті 107 ЛК України свідчить про те, що такий обов`язок виникає в органу місцевого самоврядування за наявності таких умов у їх сукупності: якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені та ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування.

Відповідальність місцевих рад за стан навколишнього природного середовища на своїй території передбачена і статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено ст. 1166 ЦК України, яка встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

Враховуючи вимоги ст. 1166 ЦК України у вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Так, у постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.09.2024 у справі № 918/1356/23 зроблено висновок про те, що шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення винних осіб, відшкодовується органом місцевого самоврядування, на території якого знаходиться цей ліс.

В свою чергу, факт незаконної рубки у 18 кварталі 10,5 виділу неподалік с. Сновидів, який належить до Золотопотіцької територіальної громади 5 дерев породи "Дуб", 25 дерев породи "Граб", 1 дерево породи "Вільха", підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема протоколом огляду місця події.

Винні у заподіянні шкоди незаконною вирубкою дерев не встановлені, про що вказує прокурор і ці обставини відповідач не спростував.

Проаналізувавши дані, котрі відображені у наявних у справі письмових доказах, суд погоджується із доводами прокурора про те, що відповідач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, наслідком чого стала незаконна вирубка лісу та матеріальна шкода лісовому фонду України. Варто також зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили вжиття органом місцевого самоврядування заходів по запобіганню порушення, що в силу ст.93 ЛК України є складовою частиною контрольних функцій з охорони та захисту лісу.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №909/114/21 зазначено, що встановлення кількості зрубаних пнів, їх діаметру та ознаки має суттєве значення для правильного розрахунку шкоди.

При цьому суд зважає на те, що обміри зрізаних дерев проводилися посадовою особою контролюючого органу із використанням у встановленому порядку повіреного вимірювального приладу, про що зазначено у польовій відомості.

Суд вважає, що фактичні дані, що наведені у перелічених вище письмових доказах дають можливість встановити дійсний розмір шкоди, завданої відповідачем навколишньому природному середовищу як обов`язкової умови для настання відповідальності. Варто також при цьому зауважити, що розмір шкоди в сумі 189 658,64 грн зафіксований у висновку інженерно-екологічної експертизи №551/24-22 від 27.06.2025, проведеної експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ у кримінальному провадженні №0000223.

Дослідивши всі докази в сукупності, суд вважає, що відповідач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши незаконну вирубку лісу, та заподіявши цим самим шкоду в розмірі 189 658,64 грн.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

В порядку ст.ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Золотопотіцької селищної ради, Тернопільська область, Чортківський район, селище Золотий Потік, вул. Д.Галицького, буд. 124 (код 04392735) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Тернопільській області, м.Тернопіль, вул. Шашкевича, 3 (код 37977693) 189 658 (сто вісімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 64 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3.Стягнути з Золотопотіцької селищної ради, Тернопільська область, Чортківський район, селище Золотий Потік, вул. Д.Галицького, буд. 124 (код 04392735) на користь Тернопільської обласної прокуратури, м.Тернопіль, вул. Листопадова, 4 (02910098) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення прокурор, сторони вправі оскаржити його до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 28 січня 2026 року.

Суддя Ю.О. Чопко