ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/59/26

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Сисина С.В., розглянувши заяву позивача КНП «Краматорський будинок дитини «Антошка» про забезпечення позову від 20.01.2026 (зареєстровану за вх. №02.3.1-02/669/26 від 27.01.2026) у справі

за позовом Комунального некомерційного підприємства «Краматорський будинок дитини «Антошка», код ЄДРПОУ - 05493800, місцезнаходження 84331, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Двірцева, 67-А,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь НП», код ЄДРПОУ - 44858321, місцезнаходження 89421, Закарпатська область, Ужгородський район, село Сторожниця, вулиця Молодіжна, будинок 9,

про стягнення заборгованості за договором поставки та пені,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне некомерційне підприємство «Краматорський будинок дитини «Антошка» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 20.01.2026 (зареєстрованою за вх.№02.3.1-05/62/26 від 27.01.2026) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь НП» (далі відповідач, товариство) про стягнення заборгованості за договором поставки №СК5/256 від 07.08.2024 у розмірі 19445,00 грн та 3038,00 грн пені.

Позовні вимоги, позивач обґрунтовує неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №СК5/256 від 07.08.2024, згідно з яким було здійснено попередню оплату пального на загальну суму 48765,00 грн та отримано відповідні скретч-картки. З 15.12.2024 реалізація пального на АЗС постачальника припинилася через закриття пунктів заправки, що позбавило позивача можливості використати отримані довірчі документи за призначенням. У зв`язку з неможливістю виконання договору, 11.03.2025 позивач за пропозицією відповідача повернув невикористані скретч-картки на суму 19445,00 грн згідно товарно-транспортної накладної №4432 від 11.03.2025, однак сплату вартості повернутого товару відповідач не здійснив. Оскільки претензія від 16.10.2025 №01/07-347 була залишена без відповіді та виконання, позивач, керуючись ст. 526 ЦК України та п. 7.2 договору, нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Сукупний розмір заявлених до стягнення вимог становить 22483,75 грн, з яких: 19445,00 грн основна заборгованість та 3038,75 грн пеня, нарахована за шість місяців прострочення виконання грошового зобов`язання.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2026.

27.01.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від позивача КНП «Краматорський будинок дитини «Антошка» надійшла заява від 20.01.2026 (зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/669/26) про забезпечення позову, згідно з яким позивач просить забезпечити позов від 20.01.2026 шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти на суму, заявлену у позовній заяві, а саме на 22483,75 грн.

Обґрунтовуючи заяву від 20.01.2026 про забезпечення позову, позивач вказує на наявність обставин, що свідчать про реальну загрозу невиконання або ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Позиція позивача ґрунтується на тривалому та систематичному ухиленні товариства від повернення грошових коштів за товар, який фактично не був поставлений через зупинку діяльності пунктів реалізації палива.

Позивач наголошує, що з 15.12.2024 він втратив можливість здійснювати заправку автотранспорту за отриманими скретч-картками у зв`язку із закриттям АЗС відповідача. Хоча у листі від 18.12.2024 №68 відповідач офіційно гарантував відновлення обслуговування у найкоротші строки, ці обіцянки не були виконані. Станом на 10.03.2025 ситуація не змінилася, що змусило позивача прийняти пропозицію відповідача, надану в телефонній розмові, та повернути невикористані скретч-картки. 11.03.2025 за товарно-транспортною накладною №4432 позивач передав відповідачу 12 скретч-карток на дизельне паливо (по 20 л. кожна), 5 одиниць А-95 (по 20 л.) та 2 одиниці А-95 (по 15 л.) на загальну суму 19445,00 грн.

Позивач підкреслює, що після фактичного повернення товару відповідач не лише не повернув сплачені кошти, а й почав ігнорувати будь-які засоби зв`язку. Протягом 2025 року позивач надіслав на електронну адресу товариства серію запитів, а 16.10.2025 направив письмову претензію №01/07-347. Відсутність будь-яких відповідей на зазначені звернення та відмова добровільно повернути заборгованість, на думку позивача, свідчать про недобросовісну поведінку товариства та намір ухилитися від виконання фінансових зобов`язань.

З огляду на довгострокове ігнорування законних вимог та фактичне припинення відповідачем надання послуг з відпуску палива, позивач вбачає необхідність у вжитті заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті. Заявлена вимога про накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача в сумі 22483,75 грн (яка включає 19445,00 грн основного боргу та 3038,75 грн пені) обґрунтовується як єдиний ефективний спосіб гарантувати захист майнових інтересів позивача від подальших ризиків розтрати або приховування активів боржником.

До заяви про забезпечення позову відповідно до ч. 5 ст. 139 ГПК України долучено квитанцію про сплату судового збору за подання заяви у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.01.2026 заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Сисину С.В.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку суд не вбачає необхідності здійснення виклику учасників справи для з`ясування додаткових обставин, з огляду на вказані заявником підстави та спосіб забезпечення позову, а також зважаючи на процесуально стислі строки розгляду заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову в справі №907/59/26, дослідивши в сукупності представлені заявником докази, суд зазначає таке.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні, у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки, щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено у ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом ст. 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

У пункті 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

У свою чергу, суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості таких доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить, окрім іншого оцінити розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Водночас ч. 4 ст. 137 ГПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

З огляду на викладене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому такі заходи забезпечення позову мають відповідати принципам розумності, обґрунтованості і адекватності їх застосування.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором поставки на суму 19445,00 грн та стягнення пені у розмірі 3038,75 грн.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру. Ціна позову у даній справі становить 22483,75 грн.

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №СК5/256 від 07.08.2024.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Щодо цього суд зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент, як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

З матеріалів справи №907/59/26 вбачається, що підставою звернення до суду є неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №СК5/256 від 07.08.2024.

З наведеного вбачається, що подавши заяву про забезпечення позову від 20.01.2026, позивач просить накласти арешт на майно і грошові кошти відповідача, що знаходяться на рахунках у банківських установах, на суму 22483,75 грн, що підлягають поверненню за невиконання зобов`язань.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову від 20.01.2026 в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача, враховуючи, що накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача, є адекватним, розумним, та співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову, адже попередить можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів). Такі заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо їх розумності та обґрунтованості, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

У той же час, оскільки позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача на суму на 22483,75 грн (тобто просить застосувати два різні альтернативні заходи забезпечення позову); так як суд вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову від 20.01.2026 в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача; враховуючи, що суд з урахуванням принципу диспозитивності не може виходити за межі вимог заявника; а тому суд не вбачає підстав для застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача на суму на 22483,75 грн. Враховуючи ціну позову та вжитий захід забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти відповідача, такий захід буде співмірний та домірний позовним вимогам у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, стала практика Верховного Суду, яка враховується судом під час постановлення ухвали, свідчить про наявність у суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову в межах ціни позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з урахуванням доказів, долучених до заяви про забезпечення позову від 20.01.2026, доводів такої заяви та змісту позовної заяви, суд задовольняє заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Волинь НП», які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських установах у межах ціни позову в розмірі 22483,75 грн, враховуючи, що обранням такого належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримано принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, у разі задоволення позову в справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Частиною шостою статті 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 13, 14, 15, 74, 86, 136-141, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

П О С Т А Н О ВИ В :

1. Заяву Комунального некомерційного підприємства «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 20.01.2026 (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/669/26 від 27.01.2026) про забезпечення позову задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Волинь НП» (код ЄДРПОУ - 44858321, місцезнаходження 89421, Закарпатська область, Ужгородський район, село Сторожниця, вулиця Молодіжна, будинок 9), які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських установах у межах ціни позову в розмірі 22483,75 грн (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят три гривні 75 копійок).

Стягувач: Комунальне некомерційне підприємство «Краматорський будинок дитини «Антошка», код ЄДРПОУ - 05493800, місцезнаходження 84331, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Двірцева, 67-А.

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь НП», код ЄДРПОУ - 44858321, місцезнаходження 89421, Закарпатська область, Ужгородський район, село Сторожниця, вулиця Молодіжна, будинок 9.

Ухвала набирає законної сили з 29.01.2026, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 29.01.2029.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 29.01.2026.

Суддя С.В. Сисин