ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про витребування доказів

"02" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3848/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,

розглянувши клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ 2В» про витребування доказів від 31.10.2025

у справі № 916/3848/25

за позовом Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (65082, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; )

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ 2В» (65006, Одеська обл., м. Одеса, вул. Розкидайлівська, буд. 69/71; )

про стягнення 147 105,14 грн;

представники сторін:

від позивача - Пахомов К. Ю.,

від відповідача - Щукін О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» (далі - позивач, Порт) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ 2В» (далі - відповідач, Товариство) 147 105,14 грн, з яких: 126 601,79 грн основного боргу; 15 893,56 грн пені; 4 609,79 грн 3% річних.

В обґрунтування позову Порт посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором компенсації № КД-19425 від 15.04.2015, згідно з яким Товариство, як замовник, здійснює Порту компенсація витрат на сплату плати за землю у вигляді земельного податку на земельну ділянку площею 30,06 кв.м. Вказує, що Товариство згідно з умовами вказаного договору зобов`язалось здійснювати компенсацію витрат Порту з 12.09.2014, розраховану на рік, щомісяця рівними частками протягом 10 банківських днів з моменту вручення рахунку Портом. Стверджує, що Порт виставляв Товариству рахунки за послугу з компенсації витрат зі сплати плати за землю за період з 01.01.2022 по 31.07.2025 на загальну суму 126 601,79 грн, частину з яких Товариство отримало, а частину ні. Звертає увагу, що відповідач не сплатив заборгованість у розмірі 126 601,79 грн, у зв`язку з чим згідно з п. 4.2. договору йому нараховано 15 893,56 грн пені та в порядку ст. 625 ЦК України - 4 609,79 грн 3% річних. Також позивач покликається на те, що направив відповідачу претензію № 20/6-273 від 08.08.2025, яку останній отримав 11.08.2025, проте залишив її без виконання.

Ухвалою від 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3848/25, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 22.10.2025, запропоновано сторонам подати заяви по суті справи відповідно до ст. 165-167 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Цією ж ухвалою суд повідомив відповідача про передбачений частиною шостою статті 6 ГПК України обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через вказану систему або її окрему підсистему (модуль).

21.10.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про продовження строку на подання відзиву та відкладення судового засідання, яку суд повернув без розгляду ухвалою від 22.10.2025, занесеною до протоколу судового засідання. Вказана протокольна ухвала була постановлена на підставі приписів частини четвертої статті 170 ГПК України, згідно з якою суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його. Так, суд встановив, що станом на 22.10.2025 відповідач не виконав свого процесуального обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС. За таких обставин, з огляду на те, що заяву було подано від імені відповідача, який згідно частини шостої статті 6 ГПК України зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, суд повернув подану відповідачем заяву без розгляду.

Протокольною ухвалою від 22.10.2025 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 10.11.2025.

31.10.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 136-142), згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві також заявлено клопотання про поновлення строку на його подачу.

Суд встановив, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 03.10.2025, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня її отримання для подання до суду відзиву на позовну заяву. Тобто, відповідач мав подати відзив не пізніше 20.10.2025 (з урахуванням вихідних днів). Втім, як вже було зазначено, відзив було подано представником відповідача 31.10.2025 разом з клопотанням про поновлення строку на його подачу.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Клопотання про поновлення строку на подання відзиву мотивовано наступними обставинами:

- до 23.10.2025 директор Товариства Лінецький В. М. був єдиною особою, повноважною представляти інтереси відповідача у судах;

- з моменту введення військового стану до 23.10.2025 директор Товариства Лінецький В. М., з метою забезпечення особистої безпеки, перебував поза місцезнаходженням Товариства та поза межами України, що унеможливлювало особисте отримання поштової кореспонденції та своєчасне реагування на неї;

- до 23.10.2025 у Лінецького В. М. був відсутній кваліфікований електронний підпис, що не дозволяло зареєструвати Товариству електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС та приймати участь у судових справах за участю Товариства в режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України;

- до 23.10.2025 скрутний фінансовий та майновий стан, а також перебування Лінецького В. М. за межами України не дозволяли Товариству до останнього часу залучити адвоката для надання правової допомоги по справі № 916/3848/25, оновити кваліфікований електронний підпис та зареєструвати електронний кабінет Товариства у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС;

- лише ввечері 23.10.2025 до участі у справі № 916/3848/25 в інтересах Товариства було залучено адвоката Щукіна О. С. та вже 24.10.2025 адвокатом через ЄСІТС була подана заява про вступ у справу № 916/3848/25 у якості представника відповідача;

- про наявність справи № 916/3848/25 директору Товариства Лінецькому В. М. стало відомо лише 17.10.2025 з офіційного вебпорталу «Судова влада»;

- до 23.10.2025 Лінецькому В. М. не було достеменно відомо про зміст позову та доказів, що додані до нього.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 5 статті 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку, звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

На переконання суду, в умовах введення в Україні воєнного стану слід уникати надмірного формалізму та з розумінням ставитись до пропуску процесуальних строків учасниками справи для забезпечення їх права на доступ до правосуддя, оскільки протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування судами процесуальних строків може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 зазначеної Конвенції, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

Судом також враховано, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, суд, з урахуванням доводів відповідача щодо поважності причин пропуску строку на подання відзиву, визнав за можливе поновити пропущений процесуальний строк на його подання, у зв`язку з чим відзив відповідача з доданими документами був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи.

У відзиві відповідач не заперечує факту укладення з позивачем договору компенсації № КД-19425 від 15.04.2015 та водночас зазначає, що останній належним чином не довів порушення Товариством умов вказаного договору та приписів законодавства. Стверджує, що крім рахунків за спірний період, отримував від позивача також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які ніколи не підписував та, відповідно, не підтверджував правомірності несення Портом витрат на сплату земельного податку. Вказує, що Порт ніколи не надавав Товариству належних доказів несення витрат на сплату земельного податку, незважаючи на неодноразові звернення Товариства з цього приводу, з огляду на що останнє не оплачувало отримані рахунки.

Додатково відповідач звертає увагу на укладення з позивачем ще одного Договору компенсації № КД-22107 від 07.09.2023, відповідно до якого Товариство також має сплачувати на користь Порту кошти у якості компенсації земельного податку за ту ж саму земельну ділянку. При цьому відповідач наголошує, що Порт, маючи на меті подвійне стягнення аналогічної заборгованості за той самий період, звернувся до господарського суду з окремим позовом, який розглядається в рамках справи № 916/3847/25.

На переконання відповідача, для правильного вирішення спору у справі № 916/3848/25 необхідно дослідити податкові декларації Порту з плати за землю та первинні документи, на підставі яких Порт визначав частку Товариства у витратах по сплаті земельного податку.

Разом із відзивом представник відповідача подав клопотання про витребування доказів, згідно з яким просив витребувати у позивача:

- належним чином засвідчені копії документів, що належно підтверджують розмір земельної ділянки та зареєстровані права Порту на земельну ділянку за період з 12.09.2014 по 31.08.2025;

- належним чином засвідчені копії податкових декларацій з плати за землю з квитанціями про їх спрямування до ГУ ДПС в Одеській області щодо земельної ділянки, що подавалися Портом до ГУ ДПС в Одеській області за період з 12.09.2014 по 31.08.2025;

- належним чином засвідчені копії первинних документів (платіжні квитанції, платіжні інструкції, платіжні доручення тощо), що належно підтверджують несення Портом витрат зі сплати земельного податку щодо земельної ділянки за період з 12.09.2014 по 31.08.2025;

- належним чином засвідчені розрахунки розміру компенсації Товариства у витратах Порту зі сплати земельного податку щодо земельної ділянки за період з 12.09.2014 по 31.08.2025.

Клопотання мотивовано необхідністю дослідження вказаних доказів з метою повного, всебічного та об`єктивного вирішення спору, а також неможливістю отримати докази самостійно, у зв`язку із залишенням позивачем відповідних адвокатських запитів представника Товариства без відповіді.

В подальшому, представник відповідача повторно подав до ще одне клопотання (вх. № 39210/25 від 08.12.2025), в якому просив розглянути клопотання про витребування доказів від 31.10.2025.

Водночас, в останньому клопотанні прохальну частину клопотання про витребування доказів було змінено та викладено її в іншій редакції, згідно якої представник відповідача просить витребувати у позивача:

- належним чином засвідчені копії Податкових декларацій з плати за землю з квитанціями про їх спрямування до ГУ ДПС в Одеській області щодо Земельної ділянки, що подавалися ДП «ОМТП» до ГУ ДПС в Одеській області за період з 12 вересня 2014 року по 31 серпня 2025 року;

- належним чином засвідчені копії первинних документів (платіжні квитанції, платіжні інструкції, платіжні доручення, тощо), що належно підтверджують несення ДП «ОМТП» витрат зі сплати земельного податку щодо Земельної ділянки за період з 12 вересня 2014 року по 31 серпня 2025 року;

- належним чином засвідчені розрахунки розміру компенсації ТОВ «АВГУСТ 2В» у витратах ДП «ОМТП» зі сплати земельного податку щодо Земельної ділянки за період з 12 вересня 2014 року по 31 серпня 2025 року.

Клопотання було додатково мотивовано тим, що у відповідь на адвокатський запит адвоката Щукіна О. С. від 24.10.2025 № 24/10/25/1 був отриманий лист Порту від 05.11.2025 № 1048/23/73, де зазначалося, що надання копій відповідних документів у паперовій формі буде здійснено після попереднього відшкодування фактичних витрат на їх копіювання та друк. З врахуванням викладеного вище, адвокат Щукін О. С. повідомив Порт електронним листом від 06.11.2025 № 06/11/25/2 про доцільність спрямування копій відповідних документів у електронній формі. Незважаючи на викладене вище, Порт своїм листом від 24.11.2025 № 1136/23/73 надав частину запитаних документів та виставив рахунок на оплату друку залишку документів. Зазначені вище обставини, як стверджує представник відповідача, не дозволяють надати заперечення на відповідь на відзив та перешкоджають розгляду справи по суті.

У судовому засіданні, яке відбулось 02.02.2026, представник відповідача підтримав клопотання про витребування доказів та просив його задовольнити.

Представник позивача зауважив, що у зв`язку зі значним обсягом документів, які просив надати представник відповідача у своєму адвокатському запиті, Порт виставив рахунок на оплату понесених витрат на друк документів. Між тим, як зазначив представник позивача, виставлений рахунок відповідач не оплатив.

02.02.2026 суд, розглянувши клопотання представника відповідача про витребування доказів, оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

При постановленні ухвали суд керувався наступними мотивами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 15 ГПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною 1 ст. 81 ГПК України унормовано, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.ч. 4, 7 ст. 81 ГПК України у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно з ч.ч. 8-10 ст. 81 ГПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову є вимога Порту про стягнення з Товариства 126 601,79 грн основного боргу, 15 893,56 грн пені та 4 609,79 грн 3% річних.

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо компенсації плати за землю згідно Договору № КД-19425 від 15.04.2015.

Згідно з п. 1.1. Договору № КД-19425 від 15.04.2015 Товариство здійснює Порту компенсацію витрат на сплату плати за землю у вигляді земельного податку за земельну ділянку загальною площею 30,06 кв.м. Товариство компенсує Порту щорічну сплату плати за земельну ділянку на підставі виставленого Портом рахунку щомісячно.

Пунктом 3.1. Договору № КД-19425 від 15.04.2015 передбачено, що Товариство компенсує Порту сплату плати за землю у вигляді земельного податку на земельну ділянку, зазначену у розділі 1 цього договору, на якій розташовано Водний корпус виробничо-відновлювального комплексу «Чабанка», 1355/100000 частки якого належить Товариству на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАЕ № 630423, індексний номер 26755473 від 12.09.2014. Замовник здійснює компенсацію Порту з 12.09.2014, розраховану за рік, щомісяця рівними частками протягом 10 банківських днів з моменту вручення рахунку Портом. Порт виставляє рахунок Товариству не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. ПДВ нараховується згідно чинного законодавства України.

Разом з тим, пунктом 3.2. договору сторони узгодили, що загальна сума компенсації плати за землю у вигляді земельного податку визначається у податковій декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності).

Вказаних податкових декларацій, про якій йде мова у договорі, позивач до матеріалів справи не надав. Процес самостійного врегулювання між позивачем та відповідачем питання щодо їх отримання останнім, як свідчать матеріали справи та пояснення представників сторін, також не приніс результатів.

Так, при розгляді даного спору суду належить встановити наявність або відсутність у відповідача обов`язку відшкодовувати на користь Порту плату за землю, яку згідно виставлених Портом рахунків заявлено до стягнення за період з 01.01.2022 по 31.07.2025. При цьому суд враховує, що податкові декларації з плати за землю, в яких згідно договору визначаються суми компенсації, які має відшкодовувати Товариство, позивачем не надані та у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на предмет та підстави позову, з урахуванням врегулювання сторонами у договорі, що загальна сума компенсації плати за землю у вигляді земельного податку визначається у податковій декларації з плати за землю, зважаючи на неподання позивачем відповідних декларацій та приймаючи до уваги неможливість самостійного отримання доказів відповідачем, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача про витребування відповідних доказів. При цьому суд враховує, що решта доказів, які представник відповідача просить витребувати (первинні документи, що підтверджують несення Портом витрат зі сплати земельного податку, та розрахунки розміру компенсації Товариства у витратах Порту), також сприятимуть повному та всебічному розгляду справи, що в кінцевому результаті зумовить досягнення завдань господарського судочинства.

Разом з тим суд зазначає, що частина періоду, за який представник відповідача просить витребувати документи, не має відношення до предмета спору, у зв`язку з чим клопотання підлягає частковому задоволенню шляхом витребування доказів саме за спірний період (з 01.01.2022 по 31.07.2025).

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

У зв`язку із постановленням ухвали про витребування доказів, судове засідання підлягає відкладенню на іншу дату.

Керуючись ст. 2, 13, 15, 81, 216, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ 2В» про витребування доказів від 31.10.2025 у справі № 916/3848/25 - задовольнити частково.

2. Витребувати у Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»:

- належним чином засвідчені копії Податкових декларацій з плати за землю з квитанціями про їх спрямування до ГУ ДПС в Одеській області щодо Земельної ділянки, про яку йдеться в розд. 1 Договору компенсації № КД-19425 від 15.04.2015, що подавалися Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» до ГУ ДПС в Одеській області, за період з 01.01.2022 по 31.07.2025;

- належним чином засвідчені копії первинних документів (платіжні квитанції, платіжні інструкції, платіжні доручення тощо), що належно підтверджують несення Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» витрат зі сплати земельного податку щодо Земельної ділянки, про яку йдеться в розд. 1 Договору компенсації № КД-19425 від 15.04.2015, за період з 01.01.2022 по 31.07.2025.

- належним чином засвідчені розрахунки розміру компенсації Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ 2В» у витратах Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» зі сплати земельного податку щодо Земельної ділянки, про яку йдеться в розд. 1 Договору компенсації № КД-19425 від 15.04.2015, за період з 01.01.2022 по 31.07.2025.

3. Витребувані докази надати до Господарського суду Одеської області до "25" лютого 2026 р.

4. Відкласти судове засідання на "02" березня 2026 р. о 14:00. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, в залі судових засідань № 4 (1 поверх), тел. 0(482)307-964.

Вступну та резолютивну частини ухвали оголошено у судовому засіданні 02 лютого 2026 р. Повну ухвалу складено та підписано 03 лютого 2026 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та відповідно до чинної редакції Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Волков Роман Володимирович