ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.01.2026р. Справа №905/1164/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС», м.Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА», м.Дружківка

про стягнення 36466,80 грн.

Суддя Левшина Г.В.

ВСТАНОВИВ:

без виклику сторін

1. Стислий зміст позовних вимог:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» про стягнення 36466,80 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 22110,00 грн., 3% річних в сумі 2427,86 грн. та інфляційні втрати в сумі 11928,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №7/01-18-КР від 22.11.2017р. щодо оплати вартості поставленого товару.

2. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025р. для розгляду даної справи визначена суддя Сковородіна О.М.

Ухвалою суду від 05.11.2025р. справу №905/1164/25 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України 30 днів з дати отримання даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження 30 днів з дати отримання даної ухвали.

У зв`язку з призначенням Сковородіної О.М. на посаду судді Північного апеляційного господарського суду, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Донецької області від 22.12.2025р. №02-01/101 призначений повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.12.2025р. для розгляду справи №905/1164/25 визначено суддю Левшину Г.В.

Ухвалою суду від 23.12.2025р. прийнято до провадження справу №905/1164/25; вирішено розгляд справи №905/1164/25 розпочати спочатку на стадії розгляду справи по суті; запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення/заперечення щодо позовних вимог.

Станом на дату винесення цього рішення відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв та/або клопотань до суду не надав.

Поряд із цим, судом встановлено, що згідно бази даних Автоматизованої системи Діловодства спеціалізованого суду у Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційна системі (підсистема Електронний суд).

Відповідно до ч.5 ст.6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно ч.7 ст.6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

За таких обставин, направлення ухвал суду здійснювалось до електронного кабінету Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» зареєстрованого в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційна системі, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа.

Враховуючи вищенаведені обставини, Приватне акціонерне товариство «ГРЕТА» було належним чином повідомлено про відкриття провадження та розгляд справи №905/1164/25.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на необхідність розгляду господарської справи впродовж розумних строків в контексті встановлених п. 1 статті 6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року гарантій, враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для належного повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників в умовах воєнного стану та достатність часу, наданого учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по суті спору та подання доказів на підтвердження власних аргументів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами згідно ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

3. Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Як зазначає позивач, 22.11.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» (далі - постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «ГРЕТА» (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №7/01-18КР (далі - договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки у власність покупця товар, а покупець прийняти та оплатити товар в термін і на умовах, передбачених цим договором.

Суд враховує, що 17.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС» шляхом проведення державної реєстрації змін, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно п.3.1 договору загальна вартість даного договору визначається виходячи із загальної вартості товарів, поставлених протягом строку дії даного договору, та розраховуються відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних.

Оплата товару за даних договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 100% вартості партії товару, вказаної у відповідному рахунку-фактурі, на поточний рахунок постачальник, в строк не пізніше 30 календарних днів від дати, вказаної у відповідній видатковій накладній (п. 3.5 договору).

Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на базових умовах поставки згідно з правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року: DDP склад покупця, адреса складу: м.Дружківка, вул. Чайковського, буд. 1 (п. 4.4 договору).

У відповідності до п.п. 9.1, 9.2 даний договорів набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не заявить про намір припинити його дію, цей договір вважається продовженим на тих же умовах на той же строк на наступний рік. Аналогічний механізм пролонгації дає на всі наступні роки.

Доказів припинення дії договору поставки суду представлено не було.

Одночасно, суд зауважує про те, що позивачем було долучено до матеріалів справи копію примірнику договору постачальника, оскільки згідно з Актом пожежі від 26.04.2022р. та переліком знищених документів під час пожежі в приміщенні товариства в м. Буча у зв`язку із військовою агресією РФ проти України (том 1, а.с.11-15) повернутий відповідачем примірник договору за його підписом втрачено.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 22110,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №4843 від 01.02.2022р. на суму 22110,00 грн. та товарно-транспортною накладною №Р4843 від 01.01.2022р. Видаткова накладна містить підпис уповноваженої особи покупця Булавиної Г.Н.

За твердженням позивача, відповідач за отриманий товар не розрахувався.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на юридичну адресу ПрАТ «ГРЕТА» претензію вих.№123 від 04.07.2023р. з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки заборгованість за поставлений товар у сумі 22110,00 грн. залишилася несплаченою, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

4. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 193 Господарського кодексу України регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як було вище зазначено судом, позивач наполягає на тому, що сторонами було укладено договір поставки №7/01-18-КР від 22.11.2017р. Поряд із цим, підписаний покупцем примірник відповідного договору позивачем було втрачено.

Відповідач заперечень щодо обставин підписання договору поставки №7/01-18-КР від 22.11.2017р. суду не надав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 22110,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №4843 від 01.02.2022р.

Надана позивачем копія вищезазначеної видаткової накладної містить посилання на договір №7/01-18-КР від 22.11.2017р., найменування суб`єктів господарювання, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, одиницю виміру господарської операції та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних бухгалтерських документів, тому є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Одночасно, господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів того, що переданий згідно з видатковою накладною товар відповідачем не був прийнятий з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту товару.

Відтак, суд доходить висновку, що договір поставки №7/01-18-КР від 22.11.2017р. вважається укладеним і виконаним позивачем.

Беручи до уваги викладені умови оплати та дату поставки товару за спірним договором, строк оплати поставленого товару за видатковою накладною є таким, що настав - 03.03.2023р.

Доказів погашення заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №7/01-18-КР від 22.11.2017р. належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 22110,00 грн.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 2427,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 11928,94 грн., суд виходить з такого.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у відповідності до положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування процентів та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер та, відповідно, особа не може бути звільнена від сплати процентів річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема, на підставі статті 617 Цивільного кодексу України.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично та методологічно правильним.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 2427,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 11928,94 грн. є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як визначає ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог та задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як то визначено ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд зазначає, що за правилами ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовна заява у цій справі подана в електронній формі у системі «Електронний суд». З урахуванням ціни позову та приписів чинного законодавства позивач мав сплатити судовий збір у сумі 2422,40 грн. Фактично за платіжною інструкцією №130516228 від 30.10.2025р. позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Отже, позивач надмірно сплатив 605,60 грн.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

Відтак судовий збір в розмірі 605,60 грн. може бути повернуто з Державного бюджету України за відповідним клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА», м.Дружківка про стягнення 36466,80 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 22110,00 грн., 3% річних в сумі 2427,86 грн. та інфляційні втрати в сумі 11928,94 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ГРЕТА» (84205, Донецька обл., м.Дружківка, вул. Чайковського, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС» (01054, м.Київ, вул. Хмельницького Богдана (Шевченківський р-н), буд. 55; ) основну заборгованість в сумі 22110,00 грн., 3% річних в сумі 2427,86 грн., інфляційні втрати в сумі 11928,94 грн., всього заборгованість в сумі 36466,80 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2026р.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина