ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/2153/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Христенко І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК», м.Харків З-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Харківська міська рада, м.Харків; - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ", м.Харків
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
за участю представників:

позивача - Шолтаяну А.В. (адвокат, ордер ВІ № 1337656 від 29.09.2025);

відповідача - Таш`ян Р.І. (адвокат, ордер ВІ № 1335237 від 18.09.2025);

3-ті особи - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

24.05.2023 року до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2023 року позовну заяву залишено без руху.

09.06.2023 року представник позивача надав заяву (вх.№14723) про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 року відкрито провадження у справі №922/2153/23, призначено підготовче засідання на 04.07.2023 року, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Харківську міську раду та Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ".

Разом з позовною заявою позивач надав клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

03.07.2023 року представник 3-ої особи - Харківської міської ради надав до суду пояснення (вх.№17100), в яких не заперечує щодо призначення у справі земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.07.2023 року провадження у справі №922/2153/23 було зупинено, у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи.

07.07.2023 року представник 3-ої особи - Харківської міської ради надав до суду докази отримання ухвали суду (вх.№17704).

18.07.2023 року надійшло клопотання позивача про направлення матеріалів справи до іншої експертної установи (вх.№18725).

09.08.2023 року від ХНДІСЕ ім.Бокаріуса до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи (вх.№922).

Копію даного клопотання Господарський суд Харківської області за супровідним листом від 10.08.2023 року надіслав на адреси учасників справи для належного виконання.

21.08.2023 року представник відповідача надав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№22292).

21.08.2023 року представник позивача надав до суду клопотання про витребування доказів (вх.№22233).

22.08.2023 року представник позивача надав до суду клопотання (вх.№22368), в якому надав додаткові пояснення щодо витребуваних документів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.08.2023 року поновлено провадження у справі для розгляду даного клопотання, призначено судове засідання на 22.08.2023 року, запропоновано сторонам надати на виконання клопотання експерта відповідні документи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.08.2023 року провадження у справі №922/2153/23 було зупинено, матеріали справи №922/2153/23 разом з витребуваними документами направлені до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

24.08.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ" надав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№22710).

06.09.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ" надав до суду клопотання, в якому просить суд визнати його як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (вх.№922).

Також, 06.09.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон ХХІ" надав до суду письмові пояснення, в яких проти позову заперечує.

07.09.2023 року від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до суду надійшли витребувані документи на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2023 (вх.№24150).

Також, 07.09.2023 року від Департаменту земельних відносин до суду до суду надійшли витребувані документи на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2023 (вх.№24183).

08.09.2023 року на електронну адресу суду від Харківської міської ради надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2023 (вх.№24326).

Також, 08.09.2023 року представник Харківської міської ради надав до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2023 (вх.№24224).

11.09.2023 року від Департаменту земельних відносин до суду до суду надійшли витребувані документи на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2023 (вх.№24488).

11.09.2023 року матеріали справи направлено до експертної установи.

11.09.2023 року представник відповідача надав до суду заперечення (вх.№24547), в яких проти позову заперечував.

20.09.2023 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив (вх.№25530), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

21.09.2023 року представник позивача надав до суду клопотання про долучення доказів (вх.№25614), а саме топографо-геодезичну зйомку.

07.12.2023 року представник позивача надав до суду клопотання про долучення доказів (вх.№33716).

15.03.2024 року від ХНДІСЕ ім.Бокаріуса до суду надійшов лист із рахунком на плату експертизи (вх.№7247).

19.08.2024 року від ХНДІСЕ ім.Бокаріуса до суду надійшло клопотання експерта від 06.08.2024 щодо уточнення поставлених експертові питань при проведенні експертизи № 21477.

22.08.2024 року представник позивача надав до суду заяву (вх.№21180), в якій просив з урахуванням клопотання експерта на вирішення експерта при проведенні експертизи №21477 поставити питання, зазначені в клопотанні.

27.09.2024 року представник відповідача надав до суду заяву (вх.№24326), в якій просив внести його РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи, надати доступ до електронної справи для ознайомлення в електронному вигляді.

30.09.2024 року представник позивача надав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх.№24407).

30.09.2024 року представник відповідача надав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх.№24408).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.10.2024 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експерта, призначено судове засідання на 01.10.2024 року.

Також, ухвалами Господарського суду Харківської області від 01.10.2024 року задоволено заяви представника відповідача та представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою суду від 01.10.2024 року відкладено судове засідання з розгляду клопотання експерта на 08.10.2024 року.

07.10.2024 року представник позивача надав до суду заяву (вх.№25121), в якій просив суд, з урахуванням клопотання експерта, змінити вид експертизи № 21477 в межах справи № 922/2153/23 на комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, та на вирішення експерта поставити питання, визначені в клопотанні.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.10.2024 року задоволено клопотання експерта від 06.08.2024 щодо зміни виду експертизи та уточнення поставлених експертові питань при проведенні експертизи № 21477, змінено вид призначеної судової земельно-технічної експертизи у справі №922/2153/23 на комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи, провадження у справі №922/2153/23 було зупинено.

11.11.2024 року від ХНДІСЕ ім.Бокаріуса до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, які необхідні для проведення експертизи №21477/8742 (вх.№1567/28338).

15.11.2024 року представник позивача надав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№28853).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2024 року поновлено провадження у справі для розгляду даного клопотання, призначено судове засідання на 19.11.2024 року, запропоновано сторонам надати на виконання клопотання експерта відповідні документи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2024 року задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2024 року задоволено клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, які необхідні для проведення експертизи №21477/8742 (вх.№1567/28338), зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали надати до суду необхідні для проведення судової експертизи документи, а саме: - викопіювання з топографічних планшетів масштабу 1:500 міста, в частині розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 631013660:01:022:0052, 631013660:01:022:0028 з прилеглою територією, комунікаціями, будівлями та спорудами станом до початку будівництва ЖК «Брюсель», завірені в установленому порядку, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" забезпечити прибуття експерта для обстеження досліджуваної земельної ділянки, провадження у справі №922/2153/23 було зупинено.

29.11.2024 року представник позивача надав до суду документи для долучення до матеріалів справи (вх.№30146).

30.12.2024 року до суду надійшов лист від ХНДІСЕ ім.Бокаріуса, який надісланий позивачу та відповідачу щодо забезпечення обстеження, необхідного для проведення експертизи (вх.№32684).

08.09.2025 року до суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, разом з матеріалами справи, надійшов висновок експертів у справі №922/2153/23.

З 03.09.2025 по 22.09.2025 (включно) суддя Аріт К.В. (в провадженні якої знаходиться дана справа) перебувала у відпустці, питання щодо поновлення провадження у справі №922/2153/23 розглядалось судом після виходу з відпустки.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.09.2025 року поновлено провадження у справі № 922/2153/23 та призначено підготовче засідання на 07.10.2025 року об 11:00.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.09.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВІЛОН XXI" про залучення в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору (вх.№23946 від 06.09.2023).

30.09.2025 року представник позивача адвокат Шолтояну А.В. надав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№22597).

Також, 30.09.2025 року представник позивача адвокат Кожушний К.С. надав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№22597).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.10.2025 року задоволено заяви представників позивача адвоката Шолтояну А.В. та адвоката Кожушного К.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задовольнити.

06.10.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання про виклик експертів (вх.№23165), в якому просить викликати до суду експертів Штерндок Анну Валеріївну та Кирилову Ларису Іванівну для надання роз`яснень стосовно висновку експертів № 21477/8742 і надання відповідей на запитання суду та учасників справи.

Також, 06.10.2025 року представник відповідача надав до суду додаткові пояснення (вх.№23166).

07.10.2025 року представник позивача надав до суду документи для долучення до матеріалів справи (вх.№23242).

Протокольною ухвалою суду від 07.10.2025 року відкладено підготовче засідання на 21.10.2025 року.

20.10.2025 року представник позивача надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№24326).

Протокольною ухвалою суду від 21.10.2025 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.11.2025 року.

17.11.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання про поновлення строку на подання доказів (вх.№26666).

Також, 17.11.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання про призначення додаткової експертизи (вх.№26722).

Протокольною ухвалою суду від 18.11.2025 року відкладено підготовче засідання на 19.11.2025 року.

19.11.2025 року представник позивача надав до суду заперечення на клопотання про призначення додаткової експертизи (вх.№26869).

Протокольною ухвалою суду від 19.11.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи; задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2025 року, яке протокольною ухвалою було відкладено на 09.12.2025 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи суд зазначає, що додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що неможливо усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні, заслухавши експерта.

Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих установах, у тому числі працівники інших установ, органів виконавчої влади тощо. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або має непевний, неконкретний характер.

Згідно з вимогами частини першої статті 107 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неповнота експертного висновку є достатньою підставою для призначення додаткової експертизи у справі.

В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту.

При цьому, суд враховує, що в підготовчому засіданні було вирішено питання щодо виклику експертів в судове засідання для надання пояснень щодо поданого висновку.

Крім того, наданий висновок не визнавався судом неповним або неясними.

Відповідно до частини 5 статті 99 ГПК України учасники справи на етапі призначення експертизи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

При призначення судом первинної експертизи відповідачу надавалась можливість поставити питання експертам, які на його думку потрібно було дослідити, проте, відповідач своїм правом не скористався.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для призначення додаткової експертизи, оскільки відповідач жодним чином не обґрунтовує підстави з посиланням на експертний висновок щодо його неповноти або неясності для відповідача в межах позовних вимог.

05.12.2025 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення (вх.№28323).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 року викликано в судове засідання, призначене на 19.12.2025 року судових експертів Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Штерндок Анну Валеріївну та Кирилову Ларису Іванівну, якими надано висновок № 21477/8742 за результатами проведення судової експертизи у справі №922/2153/23 для надання пояснень щодо наявного висновку. Відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.12.2025 року.

19.12.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання про поновлення строку на подання доказів (вх.№29792), в якому просить долучити до матеріалів справи копію листа Харківської обласної військової адміністрації, копію проекту Положення про ботанічну пам`ятку природи, копію договору на виконання археологічних досліджень, копію договору на розроблення проекту землеустрою та копію рішення Харківської міської ради.

В судовому засіданні 19.12.2025 року було постановлено протокольну ухвалу, якою суд, керуючись ч. 5 ст. 233, ст. 80, ст. 177, ст. 182 ГПК України, постановив здійснити перехід (повернення) на стадію підготовчого провадження для вирішення клопотання відповідача про поновлення строку на подання письмових доказів.

Також суд, керуючись ч. 5 ст. 233 та п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України, постановив відкласти підготовче засідання на 26.12.2025 року.

22.12.2025 року представник позивача надав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№30007).

24.12.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання про поновлення строку на подання письмових доказів (вх.№30157), а саме копію Положення про ботанічну пам`ятку природи, копію охоронного зобов`язання, копію договору на виконання археологічних досліджень, копію договору на розроблення проекту землеустрою, копію рішення Харківської міської ради.

25.12.2025 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення (вх.№30233), в яких просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів (вх.№30233).

25.12.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання про призначення додаткової експертизи (вх.№30307).

26.12.2025 року представник позивача надав до суду заперечення на клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи (вх.№30334).

Протокольною ухвалою суду від 26.12.2025 року, керуючись ч.5 ст.233, статтями 80, 119, 169, 228 ГПК України, судом залишено без розгляду клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів (вх.№29792); відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи (вх.№30307); задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів (вх.№30233), поновлено строк на подання доказів та прийнято відповідні докази до розгляду, долучивши їх до матеріалів справи; прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи пояснення позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.01.2026 року. Постановлено викликати в судове засідання, призначене на 13.01.2026 року о 12:45 год судових експертів Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Штерндок Анну Валеріївну та Кирилову Ларису Іванівну, якими надано висновок № 21477/8742 за результатами проведення судової експертизи у справі №922/2153/23 для надання пояснень щодо наявного висновку.

29.12.2026 року від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса" до суду надійшло повідомлення щодо неможливості прибуття в судове засідання судових експертів (вх.№30497).

07.01.2026 року на електронну адресу суду від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса" надійшло повідомлення, щодо неможливості прибуття в судове засідання судового експерт Кирилової Л.І.

Протокольною ухвалою суду від 13.01.2026 року відкладено судове засідання на 20.01.2026 року.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2026 року позовні вимоги підтримував повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2026 року проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових поясненнях та запереченнях, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представники третіх осіб в судове засідання 20.01.2026 року не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 20.01.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини якого відкладено на 21.01.2026 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.11.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро Україна" (Позивач) на підставі свідоцтва серії та номер: р.№3098 від 28.11.2017 набуло у власність нежитлову будівлю літ. «Б-3» загальною площею 649,1м2, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Бажанова Маршала, 5, про що внесено відповідний запис.

Наразі нова назва вулиці Маршала Бажанова - вулиця Черноглазівська.

Позивач зазначає, що нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 610136600:01:022:0028, площею 0,1109 га (надалі за текстом- земельна ділянка), яка орендується останнім на умовах, передбачених договором оренди землі від 28.12.2004 № 66244/04. Право оренди перейшло до Позивача відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України «Про оренду землі» внаслідок реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці по вул. Маршала Бажанова, 5 у м. Харкові, загальною площею 0,1109 га.

Суміжною із земельною ділянкою Позивача є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Маршала Бажанова, 11, загальною площею 0,7812 га з кадастровим номером :01:022:0052. Земельна ділянка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно була передана 03 грудня 2019 року Харківської міською радою в оренду ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» (Відповідач) до 16 жовтня 2022 року.

Як вбачається з позовної заяви, з вересня 2020 року ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» почало здійснювати будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним гаражем, а саме будівництво житлового комплексу «Брюссель», генеральним підрядником яких є ТОВ «АКВІЛОН ХХІ».

У зв`язку із будівництвом житлового комплексу «Брюссель», ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» та ТОВ «АКВІЛОН ХХІ» облаштували огорожу вздовж будівельного майданчика у територіальних межах належної ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» нежитлової будівлі з перекриттям дороги, яка слугує проїздом до будівлі.

За твердженнями позивача, внаслідок встановлення вищевказаного паркану останній позбувся права в повному обсязі використовувати надану йому в оренду земельну ділянку, адже наразі доступ для заїзду автомобільним транспортом до належної йому ділянки та нерухомого майна заблоковано встановленим ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» та ТОВ «АКВІЛОН ХХІ» парканом, що перешкоджає Позивачу користуватись належною йому на праві оренди земельною ділянкою та нерухомим майном, яке належить Позивачу на праві власності.

Відповідно до інформації з інтернет ресурсів будівництво ЖК ««Брюссель» призупинено, термін такого призупинення не визначений.

Таким чином, позивач вказує, що строк закінчення будівельних робіт не вказано, у зв`язку з чим, перешкоди, які створенні внаслідок встановлення паркану, можуть існувати невизначений термін, адже розблокування проїзду так і не відбулось.

Адвокатським об`єднанням, яке представляє інтереси Позивача, було надіслано адвокатський запит до Харківської міської ради щодо договору оренди земельної ділянки, укладеного між Харківською міською радою та ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК».

У відповідь отримано лист від Харківської міської ради № 1621/0/3-23 від 07.02.2023 року, в якому вказано, що між Харківською міською радою та ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» укладений договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :01:022:0052, строком до 16.10.2022 року.

Додаткові угоди до вказаного договору оренди не укладались. Земельна ділянка ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» не поверталась, договір оренди землі діючий.

Отже перешкоди у вигляді паркану можуть існувати ще невизначений час та заважати Позивачу вільно користуватись його майном, адже будівництво не продовжується і земельна ділянка з оренди не повертається.

Обґрунтовуючи позов, позивач також звертає увагу, що встановлення паркану Відповідача порушує не тільки правила добросусідства, а й протипожежні правила. Встановлення паркану в такий спосіб перешкоджає аварійним та екстреним службам під`їхати до нерухомого майна, що знаходиться на орендованій земельній ділянці ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА». Наразі в період воєнного стану та під постійними обстрілами міста Харкова з боку РФ, порушення протипожежних правил в такий спосіб, як самовільне встановлення паркану, який перешкоджає доступ для заїзду до нерухомого майна та земельної ділянки є недопустимим.

В позові зазначено, що до встановлення паркану, ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» мало вільний доступ до заїзду на транспорті до земельної ділянки. Іншого способу потрапити до земельної ділянки немає.

ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» зверталось до ТОВ «ЕНЕРГОПРОМЗВ`ЯЗОК» з вимогою усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка перебуває в оренді за адресою: місто Харків, вулиця Маршала Бажанова, 5 з кадастровим номером - :01:022:0028 шляхом знесення побудованої бетонної огорожі, яка перешкоджає ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» під`їжджати до нерухомого майна, що знаходиться на орендованій земельній ділянці.

Проте, відповіді не отримало, ніяких дій по розблокуванню проїзду також не було здійснено.

Отже, як вважає позивач, відповідне встановлення паркану з боку відповідача створює ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» перешкоди для користування земельною ділянкою, що знаходиться в оренді у позивача з кадастровим номером: :01:022:0028, площею 0,1109 га, які полягають у неможливості в`їзду та виїзду транспортних засобів позивача, аварійних та екстрених служб, адже відповідач фактично на свій розсуд порушуючи усі правила добросусідства встановив паркан без погодження з позивачем на заблокування проїзду на його земельну ділянку.

Такі обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Також, в матеріалах справи наявний експертний висновок №21477/8742 від 29.08.2025 року.

Висновком експерта №21477/8742 від 29.08.2025 року за результатами проведення судової комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, надано відповідь на питання, поставлені експерту, а саме:

"1) Фактичне розташування паркану, що огороджує земельну ділянку з кадастровим номером 63101366:01:022:0052, надану для будівництва ЖК «Брюссель», не співпадає з межами цієї земельної ділянки відносно правовстановлюючих документів, відомості якої внесено до Державного земельного кадастру. Площа не співпадіння складає 15,9886 м2 (0,0016 га).

2) В орендатора земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0028 відсутня можливість фактично здійснювати проїзд (в тому числі для пожежних машин) від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) по наявному раніше шляху до нежитлової будівлі, що знаходиться в його власності та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м Харків, вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б. Визначити можливість здійснювати проїзд в будь-який інший спосіб не уявляється можливим з причин, вказаних у дослідженні.

3) Раніше, до надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0052 для будівництва ЖК «Брюссель», в орендатора земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0028 була можливість здійснювати проїзд (в тому числі для пожежних машин) від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) до нежитлової будівлі, що знаходиться в його власності та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м.Харків, вул.Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б.".

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що між земельними ділянками позивача та відповідача розташована культурна пам`ятка «Чорноглазівські дуби», проїзд по якій автотранспорту взагалі заборонено. Державним управлінням екологічної безпеки в Харківській області з метою забезпечення охорони та збереження території, ботанічну пам`ятку природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби" площею 0,15 га передано під охорону Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопромзв`язок" (), про що 12.09.2018 складено охоронне зобов`язання, яке зареєстроване у Державному управлінні екологічної безпеки в Харківській області за N 0401-25-07/БППМЗ.

За цим зобов`язанням Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергопромзв`язок" взяло під охорону заповідний об`єкт - ботанічну пам`ятку природи місцевого значення "Чорноглазівські дуби" площею 0,15 га та зобов`язалося зберігати його та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів згідно з Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Відповідач зазначав, що вказані обставини не були взяті до уваги експертом. За твердженнями відповідача, висновок експерта означає, що позивач має право здійснювати проїзд по території ботанічної пам`ятки, що грубо суперечить чинному природоохоронному законодавству.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач також посилався на те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 у справі №922/2153/24 було зобов`язано ТОВ «Енергопромзв`язок» відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт із винесення меж ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Чорноглазівські дуби», загальною площею 0,15 га, яка знаходиться по вул. Маршала Бажанова, 11 в м. Харкові, та закріплення їх в натурі (на місцевості). Відповідач зауважував, що відповідно до топографо-геодезичної зйомки спірної території, позивач бажає здійснювати проїзд саме по території культурної пам`ятки «Чорноглазівські дуби». Крім того, паркан самого позивача також проходить через цю земельну ділянку.

Таким чином, за твердженнями відповідача, дії позивача (а також висновок експерта) фактично унеможливлюють виконання рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 у справі №922/2153/24.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Судом встановлено, що 28.11.2017 року позивач на підставі свідоцтва про право власності серії та номеру р.№ 3098 від 28.11.2017 набув у власність нежитлову будівлю літ. «Б-3» загальною площею 649,1 кв. м, яка розташована за адресою: м.Харків, вул. Маршала Бажанова (наразі - вул.Черноглазівська), 5. Відомості про право власності на зазначене нерухоме майно внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане нерухоме майно розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером :01:022:0028, площею 0,1109 га, яка перебуває у користуванні Позивача на умовах договору оренди землі від 28.12.2004 № 66244/04. Право оренди земельної ділянки перейшло до позивача, у зв`язку з набуттям права власності на розташоване на ній нерухоме майно відповідно до статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України та статті 7 Закону України «Про оренду землі».

Суміжною із земельною ділянкою позивача є земельна ділянка, розташована за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 11, площею 0,7812 га, з кадастровим номером :01:022:0052, яка орендується відповідачем та право користування якою підтверджене належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що з вересня 2020 року відповідачем розпочато будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним гаражем - житлового комплексу «Брюссель», генеральним підрядником якого є ТОВ «Аквілон ХХІ».

З матеріалів справ вбачається, що у зв`язку із здійсненням будівельних робіт, відповідачем та ТОВ «Аквілон ХХІ» було встановлено огорожу вздовж будівельного майданчика, у тому числі в межах території, яка не перебуває в оренді відповідача, і є суміжною до земельної ділянки позивача з перекриттям дороги, яка слугувала проїздом до нерухомого майна позивача, на думку останнього.

Внаслідок встановлення зазначеного паркану доступ для заїзду автомобільного транспорту до земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0028 та до розташованого на ній нерухомого майна був заблокований.

Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості повноцінно користуватися земельною ділянкою, наданою йому в оренду, а також належним йому на праві власності нерухомим майном, що підтверджується наданими фотознімками місцевості.

Судом також враховано, що відповідно до відкритих інформаційних ресурсів будівництво житлового комплексу «Брюссель» призупинено, при цьому строк такого призупинення не визначений. Доказів відновлення будівельних робіт або усунення встановлених перешкод відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що встановлені перешкоди у вигляді огорожі можуть існувати невизначений строк, оскільки будівельні роботи фактично не здійснюються, а проїзд до земельної ділянки позивача залишається заблокованим.

Суд зазначає, що позовні вимоги позивача спрямовані на захист порушеного права користування земельною ділянкою шляхом усунення незаконних перешкод, створених відповідачем, та відповідають приписам статей 15, 16, 391 ЦК України та статті 152 ЗК України.

При цьому позивач не заявляє вимог про встановлення сервітуту чи набуття права користування чужими земельними ділянками, а наполягає виключно на відновленні законного доступу до власної земельної ділянки, який був порушений внаслідок самовільних дій відповідача.

Стаття 386 ЦК України свідчить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи положення законодавства, обраний позивачем спосіб захисту є належним, ефективним та пропорційним характеру порушеного права, оскільки спрямований на припинення неправомірних дій та усунення фактичних перешкод у користуванні земельною ділянкою, а не на створення нових правовідносин або отримання прав на чуже майно.

Відповідач обґрунтовує правомірність встановлення спірного паркану посиланням на Положення про ботанічну пам`ятку природи «Чорноглазівські дуби», охоронне зобов`язання, а також на дозвіл на порушення об`єктів благоустрою. Разом із тим жоден із зазначених документів не надає відповідачу права на встановлення огорожі за межами його земельної ділянки та на перекриття заїзду до земельної ділянки позивача.

Судом встановлено, що земельна ділянка природоохоронного призначення, на якій розташована ботанічна пам`ятка природи «Чорноглазівські дуби», на момент розгляду справи не сформована у розумінні статті 79 ЗК України, оскільки відсутні докази розроблення та затвердження проекту землеустрою, визначення меж у натурі та присвоєння кадастрового номеру.

Наявність рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 у справі № 922/2153/24, яким відповідача зобов`язано забезпечити винесення меж пам`ятки в натурі, свідчить про те, що такі межі фактично не визначені. За відсутності встановлених у законному порядку меж неможливо встановити, що саме спірний проїзд проходить територією об`єкта природно-заповідного фонду.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 статті 126 ЗК України передбачено що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності на таких територіях та об`єктах, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення.

З метою визначення та обґрунтування заходів щодо здійснення природоохоронної, науково-дослідної, рекреаційної, господарської та інших видів діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, а також стратегії розвитку об`єкта природно-заповідного фонду на десять років розробляється проект організації території об`єкта природно-заповідного фонду відповідно до законодавства та з дотриманням вимог міжнародних договорів.

Цим Законом встановлюються обмеження та заборони щодо здійснення господарської та інших видів діяльності у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема забороняється проїзд механічних транспортних засобів, крім доріг загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, автомобільних доріг на приватних територіях, крім транспортних засобів:

посадових осіб установ природно-заповідного фонду, спеціальних підрозділів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів;

посадових осіб виконавчих органів селищних, сільських, міських рад, які здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також правоохоронних органів, аварійно-рятувальних служб, органів та закладів охорони здоров`я, з`єднань військових частин, підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, операторів протимінної діяльності під час виконання службових обов`язків;

працівників підприємств, установ та організацій, які здійснюють обслуговування об`єктів інфраструктури, розташованих у межах цих територій та об`єктів.

Землекористувачі та землевласники, на земельних ділянках яких розташовані такі території та об`єкти, та особи, які постійно або тимчасово проживають у межах господарських зон національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, буферних зон і зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників, мають право на проїзд механічними транспортними засобами за межами доріг загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, автомобільних доріг на приватних територіях, крім територій, визначених проектом організації території об`єкта природно-заповідного фонду.

Положеннями про території та об`єкти природно-заповідного фонду можуть встановлюватися й інші обмеження та заборони щодо здійснення господарської та інших видів діяльності.

Положення про ботанічну пам`ятку природи не містить абсолютної заборони проїзду механічних транспортних засобів. Навпаки, пункт 3.1 Положення, прийнятий на підставі статті 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», прямо передбачає винятки для аварійно-рятувальних служб, органів охорони здоров`я, правоохоронних органів, військових формувань, посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування, а також працівників підприємств і організацій, які обслуговують об`єкти інфраструктури.

Водночас відповідачем не надано жодних доказів того, яким чином за наявності встановленого ним паркану може бути забезпечена реалізація зазначених винятків. Навпаки, з висновку проведеної судової експертизи вбачається, що паркан розміщений за межами земельної ділянки відповідача, на суміжній території орієнтовною площею близько 0,0016га (стр.24 висновку), та фактично унеможливлює будь-який проїзд транспортних засобів, у тому числі тих, для яких Положенням передбачено право доступу. Отже дії відповідача не лише не випливають із Положення, а й суперечать йому.

Як вже зазначалось вище по тексту рішення, висновком експерта №21477/8742 від 29.08.2025 року за результатами проведення судової комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, надано відповідь на питання, поставлені експерту, а саме:

1) Фактичне розташування паркану, що огороджує земельну ділянку з кадастровим номером 63101366:01:022:0052, надану для будівництва ЖК «Брюссель», не співпадає з межами цієї земельної ділянки відносно правовстановлюючих документів, відомості якої внесено до Державного земельного кадастру. Площа не співпадіння складає 15,9886 м2 (0,0016 га).

2) В орендатора земельної ділянки з кадастровим номером :01.022:0028 відсутня можливість фактично здійснювати проїзд (в тому числі для пожежних машин) від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) по наявному раніше шляху до нежитлової будівлі, що знаходиться в його власності та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м Харків, вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б. Визначити можливість здійснювати проїзд в будь-який інший спосіб не уявляється можливим з причин, вказаних у дослідженні.

3) Раніше, до надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :01.022:0052 для будівництва ЖК «Брюссель», в орендатора земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0028 була можливість здійснювати проїзд (в тому числі, для пожежних машин) від вул. Маршала Бажанова (Черноглазівська) до нежитлової будівлі, що знаходиться в його власності та розташована на цій земельній ділянці за адресою: м.Харків, вул.Маршала Бажанова (Черноглазівська), 5-Б.".

Стаття 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачає процедуру прийняття рішень про створення чи оголошення територій, об`єктів природно-заповідного фонду та їх охоронних зон.

Рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Парк-пам`ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення "Межигір`я" створюється законом України.

Рішення про створення біосферних заповідників приймається з додержанням вимог міжнародних договорів та міжнародних програм, учасником яких є Україна.

Рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, а також про встановлення, скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого та загальнодержавного значення приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Скасування та зміна охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюються за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.

Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним кодексом України.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Посилання відповідача на охоронне зобов`язання, оформлене відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», суд також визнає безпідставними.

Зміст охоронного зобов`язання свідчить, що на відповідача покладено обов`язок забезпечувати охорону та збереження ботанічної пам`ятки природи, дотримуватися встановленого режиму та не здійснювати забороненої діяльності. Разом із тим охоронне зобов`язання не містить жодних положень, які б надавали відповідачу право на встановлення огорож, обмеження доступу чи перекриття проїздів на суміжних земельних ділянках, що не перебувають у його користуванні. Отже цей документ не може розглядатися як правова підстава для встановлення спірного паркану.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено обмеження при використанні об`єктів благоустрою.

На об`єктах благоустрою забороняється: виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції; влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів; випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях; здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).

Тож, суд критично оцінює посилання відповідача на дозвіл на порушення об`єктів благоустрою. За своєю правовою природою такий дозвіл є строковим індивідуальним адміністративним актом, який відповідно до вимог законодавства у сфері благоустрою надає право виключно на тимчасове порушення елементів благоустрою (покриття, ґрунту, тротуару тощо) з метою виконання конкретних робіт. Він не є документом, що посвідчує право користування земельною ділянкою, не встановлює земельного сервітуту, не змінює меж землекористування та не надає права встановлювати огорожі, тим більше за межами земельної ділянки відповідача. Крім того, строк дії зазначеного дозволу закінчився, а доказів його продовження або видачі нового дозволу відповідачем не надано.

Щодо доводів відповідача про наявність у позивача іншого заїзду через іншу земельну ділянку з кадастровим номером 01:022:0030, суд зазначає наступне.

Надані відповідачем докази, зокрема відповідь ГУ ДСНС України у Харківській області № 65320-1-7381/65325 від 11.11.2025 та відповідь Адміністрації Київського району Харківської міської ради № 1270/0/178-25-2612/0/179-25 від 20.10.2025 стосуються виключно технічної можливості проїзду спеціального транспорту та режиму користування воротами між будинками, які встановлені за рішенням мешканців прилеглих будинків.

Ці документи не підтверджують наявності у позивача будь-якого права на користування відповідною територією, не містять відомостей про встановлення сервітуту чи надання дозволу на постійний проїзд.

Отже вони не доводять існування у позивача іншого законного заїзду та не спростовують факту незаконного перекриття відповідачем спірного проїзду.

Згідно зі статтею 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно зі статтею 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд зазначає, що висновок судової експертизи у даній справі має допоміжний, технічний характер і спрямований на з`ясування фактичних обставин, що потребують спеціальних знань у сфері землеустрою та геодезії. Експертне дослідження не підміняє собою правову оцінку обставин справи, не вирішує питання правомірності чи неправомірності дій сторін, а лише встановлює просторове розташування об`єктів, їх співвідношення з межами земельних ділянок та фактичні наслідки встановлення спірної огорожі.

Зі змісту висновку експерта вбачається, що спірний паркан фактично розміщений за межами земельної ділянки відповідача та на суміжній території, а також, що його наявність об`єктивно впливає на можливість доступу до земельної ділянки позивача. Зазначені висновки мають значення для правильного встановлення фактичної сторони спору та є одним із елементів доказової бази, що підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

Допит експерта в судовому засіданні підтвердив послідовність та внутрішню узгодженість наданого ним висновку, а також відсутність методологічних чи фактичних помилок у проведеному дослідженні. Таким чином, суд вважає, що експертний висновок відповідає вимогам статті 98 ГПК України щодо повноти, ясності та обґрунтованості.

Разом із тим суд наголошує, що жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а висновок експерта оцінюється поряд з іншими доказами відповідно до вимог статті 86 ГПК України. Лише сукупна оцінка всіх доказів дозволяє дійти обґрунтованого та законного висновку щодо наявності або відсутності порушення прав сторін у даній справі.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача про те, що експертний висновок нібито надає позивачу право на проїзд по території ботанічної пам`ятки природи. Висновок експерта встановлює виключно фактичні обставини щодо місця розташування спірного паркану та його виходу за межі земельної ділянки відповідача, але не визначає правового режиму використання території та не вирішує питань права користування землею. Тлумачення відповідача є довільним і не відповідає змісту експертного дослідження.

Суд також враховує процесуальну поведінку сторін під час розгляду справи.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом тривалого часу займав пасивну процесуальну позицію, зокрема, при призначенні та проведенні судової експертизи у справі: не скористався своїм правом, передбаченим ст.99 ГПК України, не запропонував суду питання, роз`яснення яких, на його думку, потребували вирішення при проведенні експертизи; не подавав своєчасно зауважень до переліку питань та не наполягав на необхідності проведення додаткових або уточнюючих досліджень; не надавав до суду витребуваних експертом документів; не приймав участь безпосередньо при обстеженні експертами спірного об`єкту, тощо.

Лише на пізнішій стадії судового розгляду, після проведення у справі експертизи, коли процесуальні строки для вчинення відповідних дій були обмежені або сплинули, відповідач почав заявляти клопотання, спрямовані на зміну або доповнення предмета доказування. За таких обставин суд виходить з того, що процесуальні права мають здійснюватися сторонами сумлінно та своєчасно, а їх нереалізація на відповідній стадії судового процесу не може компенсуватися шляхом затягування розгляду справи.

Такий підхід узгоджується з приписами статей 13, 42, 43 та 81 ГПК України, які зобов`язують учасників справи діяти добросовісно, активно сприяти суду у з`ясуванні всіх обставин справи та своєчасно реалізовувати надані їм процесуальні права.

З цих підстав клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи обґрунтовано було залишене без задоволення. Суд виходить з того, що відповідач займав пасивну процесуальну позицію на стадії формування переліку питань до експерта та не заявляв заперечень щодо їх повноти чи коректності.

Суд звертає увагу, що представник відповідача у судовому засіданні 08.10.2024 року не заперечував проти клопотання експерта щодо зміни виду експертизи, а щодо уточнення поставлених експертові питань покладався на розсуд суду.

Відповідно до статей 13, 74, 81, 99 ГПК України сторони повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та несуть ризик наслідків своєї бездіяльності. Допит експерта в судовому засіданні підтвердив правильність та узгодженість висновку, відсутність суперечностей чи помилок, що свідчить про повноту, ясність та належну якість експертного дослідження.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що задоволення позову у цій справі унеможливить виконання рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 у справі № 922/2153/24. Відповідач не довів, яким саме чином демонтаж незаконно встановленого паркану перешкоджатиме винесенню меж ботанічної пам`ятки в натуру. Навпаки, усунення самовільно встановлених огорож сприятиме реальному виконанню зазначеного судового рішення та належному визначенню меж природоохоронного об`єкта.

Суд також зазначає, що розгляд даної справи здійснюється з урахуванням принципів правової визначеності, пропорційності та добросовісного здійснення цивільних прав і обов`язків. Учасники земельних та господарських правовідносин зобов`язані реалізовувати свої права у спосіб, який не порушує прав та законних інтересів інших осіб і не виходить за межі, встановлені законом.

При цьому будь-які обмеження у користуванні земельними ділянками, встановлення режимів доступу, огорож або спеціальних умов використання територій можуть мати місце виключно за наявності чітко визначеної правової підстави та у спосіб, передбачений законом. Саме наявність такої правової підстави та її належне підтвердження доказами має вирішальне значення для правильного вирішення спору.

Суд виходить із того, що завданням судового розгляду у даній справі є не оцінка доцільності дій сторін, а перевірка їх відповідності вимогам чинного законодавства та встановлення того, чи були дотримані межі здійснення суб`єктивних прав і виконання обов`язків у сфері землекористування та охорони довкілля.

Такий підхід забезпечує єдність судової практики, передбачуваність правозастосування та стабільність правовідносин, що є необхідною умовою для належного захисту прав та інтересів усіх учасників земельних і господарських правовідносин.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявності жодної належної правової підстави для встановлення спірного паркану. Положення про ботанічну пам`ятку, охоронне зобов`язання та дозвіл на порушення об`єктів благоустрою не надають відповідачу права перекривати заїзд або займати суміжні земельні ділянки, паркан встановлений за межами земельної ділянки відповідача та створює реальні перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача. Доводи про інший заїзд не підтверджені належними та допустимими доказами, експертний висновок є повним, обґрунтованим і достовірним доказом у справі.

Відповідно, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу незаконно встановленого паркану є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також враховує те, що позиція позивача є послідовною, логічною та ґрунтується на належних і допустимих доказах. Позивач з самого початку розгляду справи наполягає не на встановленні будь-яких нових прав на земельні ділянки чи на проїзд через території третіх осіб, а виключно на усуненні незаконних перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, створених відповідачем шляхом самовільного встановлення паркану за межами належної йому земельної ділянки.

Позивач не заявляє вимог про визнання сервітуту, про надання права проїзду через землі Харківської міської ради або через територію ботанічної пам`ятки природи. Предметом позову є саме відновлення фактичного та законного доступу до власної земельної ділянки, який існував раніше, що було підтверджено висновком експерта та був перекритий виключно внаслідок неправомірних дій відповідача під час будівництва, яке на даний час зупинено.

Тож, обраний позивачем спосіб захисту відповідає характеру порушеного права та вимогам статті 16 ЦК України, статті 152 ЗК України та статті 20 ГК України (чинного на час подання позову), оскільки спрямований на усунення перешкод у користуванні майном, а не на набуття нового права користування чужою земельною ділянкою.

Доводи відповідача про те, що позивач нібито повинен був спочатку встановити сервітут, а вже потім вимагати усунення перешкод, є юридично необґрунтованими. Сервітут може встановлюватися лише за відсутності фізичних та штучних перешкод для користування майном. Неможливо оформлювати право проїзду через територію, коли єдиний законний доступ заблокований самовільно встановленою огорожею. Усунення незаконної перешкоди є первинним і необхідним способом захисту, а питання можливого оформлення правовідносин із власником суміжної земельної ділянки може розглядатися лише за потреби, та лише після відновлення реального доступу.

Таким чином, позивач обрав належний, ефективний та пропорційний спосіб судового захисту, спрямований на відновлення порушеного права користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що встановлення відповідачем паркану без погодження з позивачем та з перекриттям єдиного проїзду до земельної ділянки призвело до порушення прав позивача на користування земельною ділянкою та нерухомим майном, що суперечить вимогам цивільного та земельного законодавства України.

Суд зауважує, що матеріалами справи встановлено, що на земельній ділянці за відсутності правової підстави та згоди власника знаходиться паркан.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо того, що самовільне встановлення відповідачем паркану в межах земельної ділянки позивача порушує права позивача, як власника земельної ділянки на користування своїм майном.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Отже саме встановлення відповідачем паркану є безпосередньою причиною порушення прав та законних інтересів позивача, порушення таких прав має триваючий характер, оскільки станом на момент розгляду справи паркан не демонтовано, проїзд до земельної ділянки не відновлено, що обмежує позивача у здійсненні його майнових прав, у зв`язку з чим заявлений спосіб захисту є належним та ефективним, а позов підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з чч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані до матеріалів справи, та надана їм правова оцінка.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази підтверджують обставини, які є предметом доказування у справі.

Водночас, відповідач не довів наявності жодних належних та допустимих правових підстав для встановлення спірного паркану та перекриття заїзду до земельної ділянки позивача. Подані відповідачем документи не підтверджують законності його дій, а навпаки свідчать про вихід за межі наданих повноважень та самовільне зайняття суміжної території.

Позивач, у свою чергу, обрав належний, ефективний та пропорційний спосіб захисту, спрямований не на набуття нових прав, а на відновлення порушеного права користування земельною ділянкою та усунення незаконних перешкод у його реалізації.

Сукупність досліджених доказів, у тому числі висновок судової експертизи, показання експерта в судовому засіданні, письмові докази та норми чинного законодавства, підтверджують обґрунтованість позовних вимог та спростовують доводи відповідача.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд визнає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та не спростованими відповідачем, отже, позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 127 ГПК України встановлено порядок відшкодування витрат пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи наявний рахунок № 302 від 04.05.2024 Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" на оплату експертизи в розмірі 70048,40 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року було зобов`язано позивача сплатити рахунок Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса" за проведення експертизи.

На підтвердження оплати рахунку в матеріалах справи наявний Акт №21477/8742 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експертів, експертного дослідження повідомлення про неможливість надання висновку №21477/8742 на суму 70048,40 грн, в якому зазначено, що на перед сплачено 70048,40 грн.

Таким чином, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження оплати експертизи в розмірі 70048,40 грн.

Враховуючи повне задоволення позову, витрати пов`язані із проведенням експертизи, підлягають стягненню з відповідача в розмірі 70048,40 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.129 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 86, 123, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» (адреса: 61002, м.Харків, вул.Маршала Бажанова, буд.11; ) усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, буд.66; ) земельною ділянкою з кадастровим номером :01:022:0028 шляхом знесення паркану, який порушує права Позивача на вільне користування майном, яке знаходиться у його власності, що полягає у неможливості заїзду на земельну ділянку позивача транспортних засобів, в тому числі екстрених служб.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопромзв`язок» (адреса: 61002, м.Харків, вул.Маршала Бажанова, буд.11; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, буд.66; ) 2684,00 грн судового збору та витрати на проведення експертизи в розмірі 70048,40 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "02" лютого 2026 р.

СуддяК.В. Аріт