ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.01.2026 Справа № 908/188/26

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" про забезпечення позову (до подання позовної заяви) шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 38 700 грн 00 коп.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" звернулося до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у порядку ст. 136-139 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 здійснено автоматизований розподіл заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/188/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Заявник просить накласти арешт на грошові кошти у розмірі 38 700 грн 00 коп., що знаходяться на всіх розрахункових (поточних) рахунках Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, у тому числі, але не виключно, на кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 відкритому ФОП Юрійчук З.А. в АТ "АСВІО БАНК".

Підставою пред`явлення майбутнього позову є наявність заборгованості у вигляді передплати за поставку деталі "Редуктор 1347 2.39", яка не поставлена Фізичною особою-підприємцем Юрійчук Зінаїдою Анатоліївною, на підставі рахунку № 1317 від 23.01.2026.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" (далі ) надає транспортно-експедиційні послуги. Наявність транспортних засобів у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" передбачає їх планові та термінові ремонти, зокрема заміну деталей. 23.01.2026 один з автомобілів Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016", перебуваючи в дорозі, зламався. Для термінового ремонту необхідно було замінити деталь "Редуктор", для чого автомобіль був доставлений до найближчої майстерні по ходу руду в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області. 23.01.2026 директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" домовився про купівлю у Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни запасної частини до вантажного автомобіля, а саме деталі "Редуктор 1347 2.39". Фізична особа-підприємець Юрійчук З.А. через месенджер вайбер надіслала фото деталі "Редуктор 1347 2.39", тим самим підтвердивши, що має її у наявності. В подальшому між Фізичною особою-підприємцем Юрійчук З.А. та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" в телефонному режимі була досягнута домовленість про купівлю продаж деталі "Редуктор 1347 2.39" до вантажного автомобіля. Також сторони домовились, що оплата за вказану деталь здійснюється в розмірі 100% передоплати шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни після направлення нею відповідного рахунка. В свою чергу Фізична особа-підприємець Юрійчук Зінаїда Анатоліївна зобов`язалась відправити "Редуктор 1347 2.39" негайно (в той самий день) після здійснення оплати. Сторони узгодили, що вказану деталь необхідно доставити сервісом "Нова пошта" на адресу автомайстерні, де перебуває на ремонті автомобіль Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" і очікує заміни деталі (відділення Нової пошти №1, на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротраксервіс" ( НОМЕР_3 )). За рахунком № 1317 від 23.01.2026 р, виставленим Фізичною особою-підприємцем Юрійчук Зінаїдою Анатоліївною, за деталь "Редуктор 1347 2.39" необхідно було сплатити 38700,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" сплатило кошти за вказаним рахунком, що підтверджується платіжними інструкціями № 736 від 23.01.2026, № 737 від 24.01.2026. Станом на 26 січня 2026 року Фізичною особою-підприємцем Юрійчук Зінаїдою Анатоліївною оплату за "Редуктор 1347 2.39" отримала в повному обсязі, але своїх обов`язків щодо відправки деталі не здійснила. Деталь не була відправлена і причини невиконання своїх обов`язків Фізична особа-підприємець Юрійчук Зінаїда Анатоліївна не повідомляє. Заявник вважає, що Фізична особа-підприємець Юрійчук Зінаїда Анатоліївна умисно не відповідає на дзвінки і повідомлення та заблокувала вхідні дзвінки з усіх відомих Товариству з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" номерів телефону та месенджерів ( НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ). У зв`язку із чим заявник вважає, що Фізична особа-підприємець Юрійчук Зінаїда Анатоліївна умисно ухиляється від взятих на себе обов`язків щодо направлення запасної частини "Редуктор 1347 2.39" і діє протиправно.

Заявник зазначив, що до моменту вирішення позову, який буде поданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Валері 2016", на банківських рахунках Фізичною особою-підприємцем Юрійчук Зінаїдою Анатоліївною можуть бути відсутні кошти, достатні для виконання рішення. Окрім того, згідно даних з відкритих джерел Фізична особа-підприємцем Юрійчук Зінаїдою Анатоліївною не має у власності нерухомого майна та з 27.02.2025 ї свідоцтво платника ПДВ анульовано контролюючим органом (Довідка із Державного реєстру нерухомого майна про відсутність у Юрійчук З.А. нерухомості додається). Оскільки у Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни відсутнє нерухоме майно, то у разі встановлення судом обґрунтованості позовних вимог про стягнення передоплати за деталь та їх задоволення, фактичне виконання судового рішення суду буде залежати від наявності коштів на банківських рахунках Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни. Тому у разі невжиття заходів забезпечення позову, що пов`язані із накладенням арешту на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни, які наявні на її банківських рахунках, зокрема на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ "АСВІО БАНК", існує ризик перерахування всіх коштів з цього рахунку на інший чи зняття коштів із банківського рахунку з метою уникнення виконання грошових зобов`язань що, як наслідок, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016", за захистом яких заявник має намір звернутися до суду.

Заявник зазначив, що в разі нездійснення заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, наявні на рахунку Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни, існує висока ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду про стягнення з Фізичної особи-підприємця Юрійчук Зінаїди Анатоліївни наданої передоплати.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2).

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Важливо, що особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (п. 27 постанови Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 916/3710/22).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування забезпечення позову та його певного виду. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

За приписами ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, докази. При цьому, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки .

Отже, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна зазначити підстави звернення з заявою про забезпечення позову та надати їм належне обґрунтування. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу для забезпечення позову.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У той же час, ст. 77 ГПК України передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними доказами.

Частинами 1, 2 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Заявник (позивач) має довести наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходів до забезпечення позову. Такі докази повинні міститься в позовних матеріалах або в заяві про забезпечення позову, тому питання про вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані позивачем до позову або до заяви про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 згаданої статті передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що не вжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі за умови задоволення позову; що запропоновані заявником заходи до забезпечення позову не матимуть наслідком порушення його законних прав і інтересів, що є не припустимим.

Крім того, як зазначалося вище, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проаналізувавши аргументи сторони, викладені в заяві, яка посилається на невиконання відповідачем зобов`язань в частині відправки деталі "Редуктор 1347 2.39" судом встановлено, що заявник будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надав.

До заяви додано лише рахунок-фактуру № 1317 від 23.01.2026 та платіжні інструкції № 737 від 24.01.2026 на суму 12 900 грн 00 коп., № 736 від 23.01.2026 та витяги з Опендатаботу.

Тому самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Не є підставою для забезпечення позову доводи позивача, викладені у заяві, про ухилення відповідача від виконання грошового зобов`язання, оскільки на час подання заяви ці доводи не є встановленими фактами, вони потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду самої позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову, оскільки є безпосереднім предметом позову. Тому, не можна розглядати твердження позивача як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову, зокрема в сумі, що заявлена до стягнення.

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою, не навів та не надав доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить заявник.

Отже, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів, за захистом яких він звернувся до суду; не наведено жодних обставин, які б могли свідчити про відсутність у відповідача необхідної суми грошових коштів, а також про дії останньої, направлені на витрачання коштів з метою ухилення від сплати спірного боргу; не наведено жодних доводів, які б могли свідчити про вчинення відповідачем дій приховування коштів.

Фактично підставою для забезпечення позову є лише припущення позивача про можливе невиконання рішення суду відповідачем з огляду на наявність у останнього перед позивачем заборгованості. Однак наявність спірної заборгованості не є єдиною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вказана заборгованість на час подання позову є предметом спору та підлягає доведенню позивачем на загальних підставах під час розгляду справи по суті.

Саме лише посилання позивача на невиконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару чи повернення попередньої оплати не є достатньою підставою для вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що не можуть бути підставою для забезпечення позову доводи позивача про ухилення відповідача від виконання зобов`язань, оскільки на час звернення із заявою про забезпечення позову ці доводи не є достовірно встановленими фактами, потребують дослідження, перевірки та оцінки судом під час розгляду самої позовної заяви.

Крім того, заходи забезпечення позову мають стосуватися можливого невиконання судового рішення, а не самого зобов`язання, невиконання якого стало підставою звернення з відповідним позовом до суду.

По суті, подана позивачем заява про забезпечення позову обґрунтована невиконанням відповідачем умов усного договору поставки, що є змістом позовних вимог та підлягає з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Отже, судом встановлено, що заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаних ним заходів забезпечення позову. Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

За таких обставин, враховуючи необґрунтованість заяви та недоведеність належними та достатніми доказами зазначених у ній обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" про забезпечення позову.

Також слід зазначити, що вжиття передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відмова в забезпеченні позову не позбавляє заявника права на повторну подачу заяви.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У ХВ А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Валері 2016" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та відповідно до ч. 8. ст. 140, ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Ухвалу підписано 28.01.2026.

Суддя С.С. Дроздова