ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

27 січня 2026 року Справа № 902/466/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025

(постановлену о 15:00 год. у м. Вінниці)

за заявою Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" №11/08-3673 від 09.10.2025

про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та про закриття виконавчого провадження

у справі № 902/466/19 (головуюча суддя Нешик О.С., суддя Тварковський А.А., суддя Шамшуріна М.В.)

стягувач Акціонерне товариство "Вінницяобленерго"

боржник Комунальне підприємство "Вінницяоблводоканал"

про стягнення 27 350 186 грн 61 коп. заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості за постачання електричної енергії

за участю представників:

від стягувача - Грачова І.В.;

від боржника - Король Л.Б.;

від органу ДВС - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області надійшла заява Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал", в якій заявник просив:

- визнати наказ Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню;

- закрити виконавче провадження №75694834, відкрите відповідно до постанови Старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дейдиша С.І. від 06.08.2024.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 24.11.2025 задовольнив заяву Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" №11/08-3673 від 09.10.2025 в частині вимог про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в справі №902/466/19. Визнав наказ Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню. Відмовив у задоволенні заяви №11/08-3673 від 09.10.2025 в частині вимог "закрити виконавче провадження №75694834" у справі №902/466/19.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі № 902/466/19 скасувати в частині задоволення заяви боржника та відмовити в задоволенні такої заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Суд першої інстанції помилково витлумачив та застосував положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплорегулюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення".

Відсотки річних та інфляційні втрати, які передбачені договором реструктуризації заборгованості №1263 від 27.12.2019 не є видами заборгованості, які підлягають списанню та не підпадають під мораторій Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплорегулюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення".

Виконавчий документ видано на підставі наказу суду, який набрав законної сили. Суд першої інстанції, визнаючи виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню (в частині санкцій), фактично здійснив переоцінку висновків про розмір заборгованості, встановлених у наказі. Це є перевищенням повноважень і порушенням принципу остаточності судових рішень.

Суд першої інстанції помилково ототожнив основну заборгованість, що підлягає реструктуризації, та нараховані на неї санкції, що виникли внаслідок невиконання зобов`язань.

Місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку в частині задоволення заяви АТ "Вінницяоблводоканал" від 09.10.2025 за №11/08-3673 про визнання виконавчого документа та наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 таким, що не підлягає виконанню, оскільки, боржник не виконав умови договору реструктуризації заборгованості №1263 від 27.12.2019 в повному обсязі (в частині погашення 3% річних та інфляційних нарахувань), тому відсутні підстави для списання заборгованості.

За наведеного скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, постановленою з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стягувач у відзиві вказує, що Комунальне підприємство "Вінницяоблводоканал" у повному обсязі виконало зобов`язання зі сплати заборгованості за активну та реактивну електричну енергію за договором реструктуризації заборгованості №1236/567 від 27.12.2019, про що свідчать наявні у справі платіжні документи та підписаний сторонами акт звіряння розрахунків.

Станом на 14.12.2021, після здійснення всіх платежів, сума основної заборгованість за договором погашена повністю, а у боржника залишилися не сплаченими виключно нараховані штрафні та фінансові санкції, що підтверджує вжиття боржником усіх належних та достатніх заходів для врегулювання залишків заборгованості, керуючись Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплорегулюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення", сума пені/штрафів підлягає списанню в порядку передбаченому тим самим законом.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та не відповідають встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам справи

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що лише у випадку невиконання або неналежного виконання договору реструктуризації у кредитора виникає право на стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань, однак жодних доказів такого порушення з боку Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" скаржником не наведено та судом не встановлено.

Просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 залишити без змін.

Від Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу ДВС. Вказує, що при розгляді справи, покладається на розсуду суду.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 27.01.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду взяли участь представниця скаржника та представниця боржника.

Представник органу ДВС в судове засідання не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що орган ДВС був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т. 7, а. с. 23), клопотання органу ДВС, а також те, що явка представника останнього в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника органу ДВС.

Таким чином, в судовому засіданні представниця скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі. Просила скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 в частині визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Представниця боржника в судовому засіданні заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги. Просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Крім того, в судовому засіданні було досліджено докази та перейдено до стадії судових дебатів.

На цій стадії виступила представниця скаржника. Під час виступу представниці боржника відбувся збій у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, наслідком чого стала її непрацездатність та була відсутня можливість з`єднання з представниками сторін у справі та налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку у судовому засіданні.

Відповідно до Акту про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 27.01.2026, цей акт складений секретарем судового засідання відділу забезпечення судового процесу Північно-західного апеляційного господарського суду про те, що при розгляді 27.01.2026 справи № 902/466/19, на стадії судових дебатів, відбувся збій у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, наслідком чого стала її непрацездатність та була відсутня можливість налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку за допомогою сайту https://vkz.court.gov.ua у судовому засіданні.

Згідно із ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

З врахуванням того, що позиція сторін викладена в апеляційній скарзі, відзиві на неї, а судом було заслухано пояснення представників сторін, досліджено докази у справі та суд перейшов до стадії судових дебатів, а також зважаючи на те, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, колегія суддів вважає за можливе закінчувати розгляд апеляційної скарги у цьому судовому засіданні без участі представників учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржену ухвалу скасувати в частині визнання наказу таким, що не підлягає виконанню щодо стягнення 49 224 грн 34 коп. 3% річних та 161 502 грн інфляційних втрат, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційним господарським судом надається оцінка законності та обґрунтованості ухвали Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 в частині задоволення заяви Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" №11/08-3673 від 09.10.2025 щодо вимоги про визнання наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 у справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/466/19 за позовом Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" до Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" про стягнення 27 350 186 грн 61 коп. заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості №1291 від 28.12.2018, з яких: 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію; 307 650 грн боргу за перетоки реактивної енергії; 7 611 грн 24 коп. боргу за перевищення договірних величин; 1 693 472 грн 79 коп. пені; 140 396 грн 08 коп. 3% річних; 264 308 грн 12 коп. інфляційних втрат.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 19.11.2019 у цій справі, серед іншого, позов задовольнив частково. Стягнув з КП "Вінницяоблводоканал" на користь АТ "Вінницяобленерго" 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію, 245 366 грн 13 коп. боргу за перетоки реактивної енергії, 139 962 грн 34 коп. 3% річних, 263 956 грн інфляційних втрат, 1 грн пені; 410 138 грн 63 коп. судового збору. Відмовив у частині стягнення 1 688 548 грн 98 коп. пені та 7 611 грн 24 коп. боргу за перевищення договірних величин (т. 4, а. с. 65-82).

На виконання вказаного рішення 20.12.2019 було видано відповідний наказ (т. 4, а. с. 214).

В подальшому, 27.12.2019 між стягувачем та боржником укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 (т. 6, а. с. 17-18), за умовами п.1.1 якого Комунальне підприємство "Вінницяоблводоканал" сплачує на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" заборгованість в розмірі 48 410 548 грн 99 коп., що утворилась за Договором на постачання електроенергії №ВІ-200000 від 12.12.2011, в тому числі підтверджена рішенням Господарського суду Вінницької області по справі №902/466/19 від 19.11.2019 в сумі 26 064 164 грн 99 коп.. Заборгованість засвідчена сторонами у акті звірки взаємних розрахунків від 27.12.2019, який є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з пп.2.1.2 п.2.1 Договору про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 Комунальне підприємство "Вінницяоблводоканал" зобов`язується сплачувати борг, зазначений у п.1.1 даного договору за графіком, який викладено в даному підпункті.

Як зазначено у графіку погашення заборгованості, боржник має погасити:

- 46 627 716 грн 57 коп. заборгованості за активну електроенергію рівними щомісячними платежами по 2 119 441 грн з січня 2020 по вересень 2021 та 2 119 455 грн 57 коп. у жовтні 2021;

- 245 366 грн 13 коп. заборгованості за реактивну електроенергію рівними щомісячними платежами по 11 153 грн з січня 2020 по вересень 2021 та 11 153 грн 13 коп. у жовтні 2021;

- 1 грн пені в січні 2020;

- 512 597 грн 01 коп. 3% річних рівними щомісячними платежами по 42 716 грн з січня 2020 по листопад 2020 та 42 721 грн 01 коп. у грудні 2020;

- 614 729 грн 65 коп. інфляційних втрат рівними щомісячними платежами по 51 227 грн з січня 2020 по листопад 2020 та 51 232 грн 65 коп. у грудні 2020;

- 410 138 грн 63 коп. у лютому 2020.

З наявних у справі платіжних інструкцій, виписок із банку вбачається, що божником здійснювалися платежі за Договором реструктуризації заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 (т. 6, а. с.33-148).

Відповідно до Акту звіряння розрахунків заборгованості за спожиту електроенергію, що виникла на розрахункову дату (01.06.2021) та непогашена станом на 30.11.2021 у боржника наявна заборгованість перед стягувачем в сумі 1 434 134 грн 66 коп. з яких: 500 000 грн основна заборгованість, 934 134 грн 66 коп. пені, штрафні та фінансові санкції (т. 6, а. с. 190).

Такий акт містить вказівку, що він складений, відповідно до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплорегулюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення" №1730-VIII від 03.11.2016.

При цьому, згідно із платіжною інструкцією №10550 від 14.12.2021 боржник сплатив 500 000 грн за Договором реструктуризації заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 з призначенням платежу "...за активну електроенергію зг. дог. №1263/567 від 27.12.2019..." (т. 6, а. с. 149).

Наказом Міністерства розвитку громад та території України №124 від 12.07.2022 внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, шляхом включення до нього Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" за заборгованістю перед Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці Вінницькі МЕМ (т. 6, а. с. 23).

Додатком до наказу Міністерства розвитку громад та території України №124 від 12.07.2022 внесені зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, за змістом яких включено Комунальне підприємство "Вінницяоблводоканал" за заборгованістю перед Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці Вінницькі МЕМ (т. 6, а. с. 24).

У відповідній графі Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості визначено, що обсяг неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, нарахованих на заборгованість, утворену станом на 01.062021, перед Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці Вінницькі МЕМ становить 934 134 грн 66 коп.

06.08.2024 старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дейдиш С.І. прийняв постанову № 75694834 про відкриття виконавчому провадженні з примусового виконання наказу № 902/466/19 від 20.12.2019 (т. 6, а. с. 6).

Апеляційний господарський суд вказує, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Обов`язковість судового рішення належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (ст. ст. 2, 18 ГПК України).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Звертаючись із заявою про визнання наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню, заявник посилався на те, що основна заборгованість за Договором про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 (котра включає суми основних боргів, стягнутих судом) була погашена, а решта, в тому числі присуджені до стягнення з боржника відсотки річних та інфляційні, підлягають врегулюванню на підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплорегулюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення".

Колегія суддів звертає увагу, що підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Апеляційний господарський суд вказує, що найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Щодо укладання Договору про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 та про застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплорегулюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення" (далі Закон №1730-VIII), суд вказує таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З врахуванням умов Договору про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019, сплата КП "Вінницяоблводоканал" коштів за таким правочином, до 06.08.2024 (дати відкриття виконавчого провадження) підтверджує добровільне виконання боржником рішення суду в цій справі.

Вище вказано, що Господарський суд Вінницької області рішенням від 19.11.2019 у цій справі, серед іншого, позов задовольнив частково. Стягнув з КП "Вінницяоблводоканал" на користь АТ "Вінницяобленерго" 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію, 245 366 грн 13 коп. боргу за перетоки реактивної енергії, 139 962 грн 34 коп. 3% річних, 263 956 грн інфляційних втрат, 1 грн пені; 410 138 грн 63 коп. судового збору. Відмовив у частині стягнення 1 688 548 грн 98 коп. пені та 7 611 грн 24 коп. боргу за перевищення договірних величин.

Як вбачається із матеріалів справи, наданих сторонами розрахунків, до Акту звіряння розрахунків заборгованості за спожиту електроенергію, що виникла на розрахункову дату (01.06.2021) та непогашена станом на 30.11.2021 (т. 6, а. с. 189-190, 207-208), КП "Вінницяоблводоканал" 14.12.2021 повністю виконало зобов`язання зі сплати коштів за активну електроенергію та реактивну електроенергію, а отже повністю сплачено присуджені до стягнення 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію та 245 366 грн 13 коп. боргу за перетоки реактивної енергії.

Крім вказаного, КП "Вінницяоблводоканал" сплачено АТ "Вінницяобленерго" 90 738 грн 3% річних, 102 454 грн інфляційних втрат, 1 грн пені, 410 138 грн 63 коп. судового збору. Вказані кошти були сплачені до відкриття виконавчого провадження.

Одночасно суд бере до уваги, що суму 5 306 грн боржник зараховує в рахунок сплату відсотків річних, а стягувач - інфляційних. Тому, дослідивши призначення платежу (т. 6, а. с. 37), колегія суддів вказує, що такий платіж був здійснений в рахунок сплати 3 % річних, а тому суд враховує ці кошти в сплату відсотків річних.

Таким чином, суд апеляційної інстанції висновує, що до відкриття виконавчого провадження, боржник добровільно виконав рішення Господарського суду від 19.11.2019 в цій справі в частині сплати: 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію; 245 366 грн 13 коп. боргу за перетоки реактивної енергії; 90 738 грн 3% річних; 102 454 грн інфляційних втрат; 1 грн пені; 410 138 грн 63 коп.

Тому не сплаченими залишаються:

49 224 грн 34 коп. 3% річних (139 962 грн 34 коп.- 90 738 грн);

161 502 грн інфляційних втрат (263 956 грн - 102 454 грн).

При цьому, боржник вважає, що такі кошти мають бути списані у відповідності до Закону №1730-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII (в редакції чинній станом на момент укладання Договору про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 03.11.2016) для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно із ст. 6 Закону №1730-VIII (в редакції від 03.11.2016):

- реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на1 липня 2016 року для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 31 грудня 2016 року, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості (ч. 1);

- на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону (ч. 3);

- типовий договір про реструктуризацію заборгованості та порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію, затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 7);.

- кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості (ч. 8).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону №1730-VIII (в редакції від 03.11.2016) на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, на момент укладання Договору про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019, норми Закону №1730-VIII передбачали реструктуризацію заборгованості, котра існувала станом на 01.07.2016.

Відповідно до змісту рішення від 19.11.2019 в цій справі вбачається, що спірна заборгованість про стягнення якої пред`явлено позовні вимоги, а відтак і Договір №1236/567 від 27.12.2019 містить суми боргу, що виникли після 01.07.2016.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №221 від 29.03.2017 було затверджено Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію (далі Типовий договір).

Частиною 1 статті 630 ЦК України унормовано, що законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду.

Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх. Сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Апеляційний господарський суд зауважує, що Договір про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 не містить вказівку, що його складено у відповідності до Типового договору, затвердженого постановою КМУ №221 від 29.03.2017.

До того ж, Типовий договір передбачає його погодження із державним органом, підприємством, установою, організацією або органом місцевого самоврядування, в той час як Договір про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 не містить відмітку про його погодження.

Одночасно суд апеляційної інстанції бере до уваги лист Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства розвитку громад та територій України № 8/101/2263-22 від 18.07.2022 адресованого боржнику, відповідно до якого Міністерство розвитку громад та територій України розглянулозаяву Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" від 22.12.2021 № 5/09-3140 та повідомляє, що до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, внесено зміни шляхом включення до нього Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" за заборгованістю, утвореною станом на 01.06.2021. Повідомлення про включення та копія наказу Мінрегіону від 12.07.2022 № 124 "Про внесення змін та відмову у включенні до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості" додаються. Принагідно звертається увага, що учасник процедури врегулювання заборгованості виключається з реєстру у разі ухилення від укладення договору (договорів) про реструктуризацію протягом трьох місяців з дати включення такого учасника до реєстру.

Таким чином, КП "Вінницяоблводоканал" взяло участь у процедурі врегулювання заборгованості у 2021 році, після укладання Договору про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019, та мало укласти окремий договір про реструктуризацію, який би відповідав Типовому договору.

При цьому, матеріали справи не містять договору про реструктуризацію, укладеного між сторонами після липня 2022 року (включення боржника до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

З огляду на все викладене в сукупності, апеляційний господарський суд висновує, що Договір про реструктуризацію заборгованості №1236/567 від 27.12.2019 був укладений між сторонами, як суб`єктами господарювання, а виконання умов такого договору №1236/567 від 27.12.2019 не вказує на можливість списання 3 % річних та інфляційних втрат на підставі положень Закону №1730-VIII.

Відтак, обов`язок боржника в частині сплати стягувачу решти відсотків річних (49 224 грн 34 коп.) та інфляційних втрат (161 502 грн) не припинився і такі суми не підлягають до списання.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію, 245 366 грн 13 коп. боргу за перетоки реактивної енергії, 90 738 грн 3% річних, 102 454 грн інфляційних втрат, 1 грн пені, 410 138 грн 63 коп. судового збору, у зв`язку із добровільним виконанням його боржником у вказаних сумах.

В решті сум, наказ є таким, що підлягає до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутий і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, частково підтверджуються встановленими обставинами справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене апеляційна скарга Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" підлягає частковому задоволенню, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 слід скасувати в частині визнання наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 49 224 грн 34 коп. 3% річних та 161 502 грн інфляційних втрат.

Щодо розподілу судових витрат.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Виходячи зі змісту пп. 7 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 3 028 грн.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, стягувачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 353871 від 12.12.2025 (т. 7, а. с. 68).

В той же час, апеляційна скарга була подана в електронній формі, з використанням ЄСІКС.

Таким чином, за подання апеляційної скарги ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 скаржнику слід було сплатити судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. (3 028 грн х 0,8).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то судовий збір має розподіляться виходячи із розміру судового збору, що підлягав до сплати, а не фактично сплаченого.

За таких обставин, з огляду на результати апеляційного перегляду, до стягнення із боржника на користь стягувача підлягає сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270-271, 273, 275-282 ГПК України, Північно-західного апеляційного господарського суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 скасувати в частині визнання наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 49 224 грн 34 коп. 3% річних та 161 502 грн інфляційних втрат.

В решті ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/466/19 залишити без змін, виклавши п. п. 1-2 її резолютивної частини в редакції:

"1. Заяву Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" №11/08-3673 від 09.10.2025 в частині вимог про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в справі №902/466/19 частково.

2. Визнати наказ Господарського суду Вінницької області від 20.12.2019 в справі №902/466/19 таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (21050, Україна, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Магістратська, будинок 2, код 00130694) на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (21022, Україна, Вінницький р-н, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Київська, будинок 173, код 03339012) - 25 004 740 грн 89 коп. боргу за активну електроенергію, 245 366 грн 13 коп. боргу за перетоки реактивної енергії, 90 738 грн 3% річних, 102 454 грн інфляційних втрат, 1 грн пені, 410 138 грн 63 коп. судового збору.

3. В задоволені вимог решти заяви в частині визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в справі №902/466/19 відмовити.".

Пункти 3-5 ухвали вважати пунктами 4-6 відповідно.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (21050, Україна, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Магістратська, будинок 2, код 00130694) на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (21022, Україна, Вінницький р-н, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Київська, будинок 173, код 03339012) - 2 422 грн 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Вінницької області видати наказ на виконання цієї постанови.

5. Справу № 902/466/19 надіслати Господарському суду Вінницької області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складений "29" січня 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.