ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 925/164/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.09.2025

(суддя Грачов В. М.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025

(судді Ткаченко Б. О., Гаврилюк О. М., Сулім В. В.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроторф"

про стягнення 252 543,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Історія справи

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроторф" (далі - ТОВ "ТД "Агроторф", відповідач), про стягнення 115 857,54 грн 3 % річних та 136 685,53 грн інфляційних втрат, що разом становить 252 543,07 грн, та відшкодування судових витрат.

1.2. Господарський суд Черкаської області рішенням від 04.04.2024 позов задовольнив та стягнув з відповідача на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 115 857,54 грн 3 % річних та 136 685,53 грн інфляційних втрат, 3 788,15 грн судових витрат, а додатковим рішенням від 07.05.2024 заяву позивача про розподіл судових витрат задовольнив частково та стягнув з відповідача 7 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у задоволенні заяви в частині вимог про стягнення 25 728,88 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовив.

1.3. Господарський суд Черкаської області 07.05.2024 видав наказ на виконання рішення від 04.04.2024 у справі, а 10.06.2024 - наказ на виконання додаткового рішення від 07.05.2024 у справі.

1.4. Позивач як стягувач за виконавчим провадженням звернувся до суду першої інстанції із скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив суд:

- визнати за період із 20.05.2024 по 01.08.2025 неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 по справі № 925/164/24 щодо порушенні порядку та умов вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_6;

- зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання порядку та умов вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 у справі №925/164/24 із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

1.5. Скаргу мотивував тим, що державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) порушив статті 10, 18, 36, частину восьму статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом бездіяльності у період із 20.05.2024 до 01.08.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_6. Стягувач також доводив порушення державним виконавцем пункту 19 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 337 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо притягнення до відповідальності керівника боржника за невиконання, ухилення від виконання та перешкоджання у виконанні рішення суду.

2. Короткий зміст оскаржуваних ухвали та постанови судів попередніх інстанцій

2.1. Господарський суд Черкаської області ухвалою від 11.09.2025 відмовив у задоволенні скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця.

2.2. Мотивував ухвалу, зокрема тим, що межах виконання виконавчих проваджень НОМЕР_1, № НОМЕР_2, НОМЕР_3, № НОМЕР_4, які були об`єднані в одне зведене виконавче провадження № НОМЕР_5, державні виконавці у спірний період вчиняли всі необхідні дії для пошуку майна, стягнення вказаних в наказах суду коштів, однак реального стягнення боргу не досягнули, але відсутність реального стягнення боргу на користь стягувача ще не доводить бездіяльність органу державної виконавчої служби України щодо вжитих для цього заходів.

2.3. Критично оцінив твердження позивача про невчинення всіх запропонованих ним у клопотанні заходів для виконання наказу суду у справі № 925/164/24 та у виконавчому провадженні № НОМЕР_6, оскільки, на думку суду, якщо певні дії в межах виконавчого провадження за законом є лише правом державного виконавця, то саме він вирішує на власний розсуд чи вчиняти ці дії, в якій черговості і в які строки, а не суд і не стягувач у виконавчому провадженні.

2.4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 13.11.2025 ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

2.5. Вказав також про те, що скаржник не навів жодного конкретного наслідку (порушення будь-якого права, свободи), який би був безпосередньо і причинно-наслідково пов`язаний з нібито бездіяльністю державного виконавця (не надсиланням запитів та вимог під номерами кожного виконавчого провадження).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

3.1. ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" через підсистему "Електронний Суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.09.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025, в якій просить, зокрема, оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 у справі №925/164/24.

3.2. ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у касаційній скарзі посилається, зокрема на те, що суд апеляційної інстанції, в порушення вимог статті 238 ГПК України, поза увагою та без належного правового дослідження та оцінки залишив подані та існуючі докази у даній справі, а також:

- порушення Першим ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) за період із 20.05.2024 по 01.08.2025 порядку та періодичності здійснення заходів примусового виконання в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07 травня 2024 року по справі №925/164/24;

- відсутність вжитих Першим ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) виконавчих дій та/або заходів в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 у справі №925/164/24 та виконавчого провадження НОМЕР_7 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 по справі №925/164/24 за період із 20.05.2024 року по 01.08.2025;

- наведені частково обставини вжиття заходів примусового виконання, знаходяться поза періодом оскарження бездіяльності, стосуються іншого виконавчого провадження, тощо;

- порушення Першим ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 року по справі № 925/164/24 приписів пункту 19 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 337 ГПК України;

- не враховано правових висновків Верховного Суду (сформованими за наслідками розгляду скарг на бездіяльність органів виконавчої служби), які є обов`язковими для органу державної виконавчої служби відповідно до частини другої статті 19 Конституції України;

- порушення Першим ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 у справі № 925/164/24 приписів пункту 2, 5 та 7 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

3.3. Скаржник, зокрема зазначає про те, що з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника вбачається, що останній є власником відповідного нерухомого майна, що знаходиться за адресою Черкаська обл., Черкаський р., смт. Ірдинь, вулиця Щорса, будинок 1, однак, за період із 20.05.2024 року по 01.08.2025 державним виконавцем Першого ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) не було вжито заходів примусового виконання в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.05.2024 у справі № 925/164/24, направлених на арешт, опис, оцінку та реалізацію відповідного об`єкта нерухомості. Скаржник також звертає увагу, що платіжні вимоги на списання коштів Першим ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) із поточних рахунків боржника не було виставлено.

3.4. На думку скаржника, суд безпідставно вдався до застосування "правового пуризму", надмірної процесуально формальності, не здійснивши при цьому дотримання статті 238 ГПК України та застосування приписів статей 74-77, 86, 337 ГПК України та приписів норм Закону України "Про виконавче провадження". Скаржник вважає, що процесуальна позиція апеляційного господарського суду є суперечливою з огляду на висновки суду щодо обов`язку виконавця вчиняти всі заходи примусового виконання.

4. Позиція інших учасників справи

4.1. У відзиві на касаційну скаргу Виконавча служба просить оскаржувані ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.2. Стаття 326 ГПК України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

5.3. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК України).

5.4. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

5.5. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

5.6. Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

5.7. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

5.8. У постанові від 07.02.2023 у справі № 925/790/17(925/580/20), на яку, зокрема, посилається скаржник в касаційній скарзі, Верховний Суд звернув увагу, що здійснення виконавчого провадження здійснюється із дотримання принципів строковості прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій.

5.9. Так, відповідно до частини першої - четвертої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні інструкції на примусове списання коштів або пред`явлення емітенту електронних грошей до погашення в обмін на грошові кошти надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

5.10. За змістом частини восьмої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

5.11. Періодичність проведення таких перевірок чітко визначено Законом України "Про виконавче провадження", тобто такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, а не разово. При цьому сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 зазначеного Закону України, не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність документального підтвердження належного, повного та систематичного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок як щодо повноти вчинення державним виконавцем усіх, визначених законом дій, так і щодо відсутності відповідного майна у боржника.

5.12. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату, і такі дії підтверджуються документально та за внесеною до Автоматизованої системи виконавчого провадження інформацією.

5.13. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина п`ята статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

5.14. Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 зазначеного Закону у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

5.15. Частинами другою, третьою статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

5.16. Застосування виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до його обов`язків, визначених частинами першою, другою статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, щодо вжиття передбачених цим Законом заходів з неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 12/57, від 02.12.2020 у справі № 911/4670/13).

5.17. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/25970/14, на яку посилається скаржник).

5.18. В постанові від 07.02.2023 у справі № 925/790/17(925/580/20) Верховний Суд також вказав, що системний аналіз статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку про те, що виконавче провадження здійснюється із застосуванням Автоматизованої системи виконавчого провадження, а всі дії державного виконавця та прийняті на їх підставі документи мають бути зареєстрованими у зазначеній системі із можливістю надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження, виготовлення документів виконавчого провадження, формування Єдиного реєстру боржників та інших. Водночас у випадках тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи. Отже, Законом України "Про виконавче провадження" визначено обов`язки виконавця щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом з подальшою реєстрацією інформації про здійснені виконавцем заходів у Автоматизованій системі виконавчого провадження. Водночас фіксація здійснених державним виконавцем заходів і дій у Автоматизованій системі виконавчого провадження є обов`язковою, а тимчасова відсутність доступу не спростовує обов`язку державного виконавця на внесення відповідної інформації до зазначеної системи після відновлення доступу до неї.

5.19. Також системний аналіз положень пункту 9 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 339 ГПК України дає підстави для висновку про те, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засади забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

5.20. Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

5.21. У цій справі стягувач звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, мотивованою нездійсненням державним виконавцем всіх можливих, необхідних та своєчасних виконавчих дій в межах виконавчого провадження з виконання наказів господарського суду у справі № 925/164/24.

5.22. Відмовляючи в задоволенні скарги стягувача на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджуються здійснені державним виконавцем дії для виконання наказу, які цілком направлені на виявлення боржника та його майна, зокрема, здійснені усі відповідні запити, вимоги щодо розшуку його рухомого та нерухомого майна, здійснені запити щодо виявлення рахунків боржника, а також накладені арешти на грошові кошти боржника.

5.23. Апеляційний господарський суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", також зазначив, що державний виконавець здійснив всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії щодо розшуку боржника та його майна. Натомість певні дії в межах виконавчого провадження за законом є лише правом державного виконавця, то саме він вирішує на власний розсуд чи вчиняти ці дії, в якій черговості і в які строки, а не суд і не стягувач у виконавчому провадженні.

5.24. Відповідно до частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

5.25. За змістом частини першої статті 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

5.26. Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

5.27. Однак, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що зробивши загальний висновок про здійснення державним виконавцем всіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" дій щодо розшуку боржника та його майна, суд апеляційної інстанції не дослідив надані скаржником докази та належним чином не спростував доводів апеляційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про: невжиття заходів з розшуку та арешту нерухомого майна, належного боржникові; порушення державним виконавцем порядку та періодичності здійснення заходів примусового виконання в межах виконавчого провадження, невжиття заходів з перевірки та встановлення джерел доходів боржника, не виставлення своєчасно державним виконавцем платіжних вимог на списання коштів із виявлених офіційно зареєстрованих за боржником рахунків у банківських установах; невжиття заходів щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника.

5.28. Відтак суд апеляційної інстанції достовірно не з`ясував чи дотримано державним виконавцем у період 20.05.2024 року по 01.08.2025 вимог Закону України "Про виконавче провадження" щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій, не надав оцінки доказам якими підтверджуються такі обставини та не навів аргументованих мотивів прийняття чи відхилення доводів апеляційної скарги.

5.29. Отже суд апеляційної інстанції не переглянув та не перевірив законності і обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", що свідчить про порушення цим судом вимог статей 86, 236, 269, 282 ГПК України.

5.30. У справі "Глоба проти України" (заява № 15729/07, §§ 26, 27) Європейський суд з прав людини зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, § 84).

5.31. При цьому колегія суддів критично оцінює посилання суду на те, що відсутність реального стягнення боргу на користь стягувача (скаржника) ще не доводить бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України по вжитих для цього заходах, оскільки висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

5.32. За таких обставин, відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому прийнята постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи в частині розгляду апеляційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

6.2. Відповідно до частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.3. Враховуючи вищевикладене касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню із направленням справи на новий апеляційний розгляд.

6.4. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Судові витрати

7.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 у справі № 925/164/24 скасувати.

3. Справу № 925/164/24 передати до Північного апеляційного господарського суду для нового розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.09.2025 у цій справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський