ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м.Харків Справа № 913/266/20(442/8029/25)

Провадження №10/913/266/20(442/8029/25)

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи №913/266/20(442/8029/25) за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

до відповідача: Публічне акціонерне товариство Українська інноваційна компанія (місцезнаходження: вул.Сметаніна, буд.3А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

про захист прав споживача та стягнення заборгованості

в межах справи №913/266/20 за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю ЮС-Металл (місцезнаходження: вул. Чавдар Єлизавети, буд. 13, кв. 37, м. Київ, 02140)

до боржника Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

про банкрутство.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про захист прав споживача та стягнення з Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія заборгованості за договорами банківського вкладу у розмірі 112020520 грн 64 коп.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 07.12.2015 між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" укладено договір банківського вкладу №15-117640-3.

21.12.2015 між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» укладено договір банківського вкладу №10-1406468.

30.05.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги №30/05-2017, відповідно до якого ОСОБА_2 (первісний кредитор) відступає (передає), а ОСОБА_1 (новий кредитор) приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за договором банківського вкладу №15-117640 від 07.12.2015 та договором банківського вкладу №10-1406468 від 21.12.2015.

Позивачем, з посиланням на постанову Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №913/266/20 зазначено про те, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» є належним боржником відносно позивача та має зобов?язання перед позивачем, що виникли на підставі вищезазначених договорів банківського вкладу.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою без номеру від 20.10.2025 про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь яким державним реєстраторам у розумінні Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а також іншим суб`єктам державної реєстрації, у тому числі, але не виключно нотаріусам, як спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Державному підприємству Національні інформаційні системи (ідентифікаційний код юридичної особи 39787008), Міністерству юстиції України (ідентифікаційний код юридичної особи 00015622) та його територіальним органам, у тому числі, але не обмежуючись, вчиняти (здійснювати) будь які реєстраційні дії щодо Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (ідентифікаційний код юридичної особи 05839888), а також будь які дії, пов`язані із внесенням змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань реєстраційні дії та вносити записи щодо зміни місцезнаходження юридичної особи, зміни розміру статутного або складеного капіталу юридичної особи, зміни складу засновників, учасників юридичної особи, зміни відомостей про засновників, учасників юридичної особи, зміни відомостей про органи управління юридичної особи, що стосуються Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія до розгляду позову по суті.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про захист прав споживача та стягнення заборгованості передано на розгляд до Господарського суду Луганської області.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.11.2025 матеріали справи №913/266/20(442/8029/25) передано на розгляд судді Масловському С.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.11.2025 у задоволенні заяви без номеру від 22.10.2025 ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 913/266/20(442/8029/25) відмовлено.

17.11.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Господарського тсуду Луганської області від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Саліхова Олександра Олександровича надійшло клопотання без номеру від 17.11.2025 про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17.11.2025 справу №913/266/20(442/8029/25) прийнято до провадження. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2017 між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №30/05-2017, відповідно до умов якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за договором банківського вкладу №15-117640-3 від 07.12.2015 та №10-1406468 від 21.12.2015 з усіма додатками, що є їх невід?ємною частиною, з Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк».

Відповідно до п.1.3 договору загальна сума заборгованості боржника становить по банківським вкладам, нарахованим процентам, 3% річних, інфляційних витратах та судовому збору на дату укладення договору становить 12246114 грн 07 коп., з яких 6046383 грн 07 коп., що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2017 по справі №442/7138/16-ц, з яких: 650000 грн 00 коп. заборгованість по депозитному договору, 190666 грн 72 коп. нараховані проценти за вкладом, 17253 грн, 64349 грн 37 коп. інфляційні витрати, 5124113 грн 98 коп. пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов?язання; та 6199731 грн 00 коп., що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017 по справі 442/6922/16-ц.

Відповідно до п.1.4 договору відступлення права вимоги за договором здійснюється на платній основі у розмірі та в строки, вказані в п.4.1 та 4.2 договору.

Права вимоги за депозитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами договору та акту прийому передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною договору (п.3.1 договору); акт прийому передачі прав та документів первісний кредитор і новий кредитор складають та підписують одночасно з підписанням договору (п.3.2. договору); з моменту відступлення права вимоги первісний кредитор вибуває з будь яких правовідносин, які складались між ним і боржником (п.3.3. договору); первісний кредитор зобов?язаний направити боржнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги за депозитним договором та надати докази такого відправлення новому кредитору (п.3.4 договору).

Відповідно до п.4.1 ціна відступлення права вимоги за договором становить 12246114 грн 07 коп.

Розрахунок по договору здійснюється частинами в готівковій формі у строк до 20.02.2018, та у відповідності до вимог передбачених Постановою НБУ №210 від 06.06.2013 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» (п.4.2 договору).

Розділом 5 Права та обов`язки сторін, сторони погодили, що первісний кредитор зобов`язаний передати всі без виключення наявні оригінали документів, в тому числі по судовим справам та виконавчим провадженням (при їх наявності), що підтверджує право вимоги за депозитним договором, шляхом підписання акту приймання передачі прав та документів, що стосуються цієї справи (п.5.3.3 договору), новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору вартість відступлених прав вимог за депозитним договором відповідно до умов договору (п. 5.4.2 договору).

30.05.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано акт прийому передачі прав та документів згідно договору про відступлення права вимоги №30/05-2017 від 30.05.2017, відповідно до якого на виконання умов договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв наступні документи: договір розміщення банківського вкладу №15-117640-3 від 07.12.2015, договір розміщення банківського вкладу №10-1406468 від 21.12.2015, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2017 по справі 442/7138/16-ц, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017 по справі 442/6922/16-ц, виконавчий лист по справі 442/7138/16-ц, виконавчий лист по справі 442/6922/16-ц.

За таких обставин, після укладення договору про відступлення права вимоги, на думку позивача, ОСОБА_1 став вкладником Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" та має право на повернення сум вкладів за договором про розміщення банківського вкладу.

13.07.2016 на позачергових загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", було прийнято рішення про затвердження Статуту товариства в новій редакції, рішення про зміну назви товариства на Публічне акціонерне товариство "Укрінком".

28.03.2017 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрінком", змінено найменування товариства як юридичної особи з Публічного акціонерного товариства "Укрінком" на Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", затверджено статут в новій редакції.

Відомості про це були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05839888, тобто такий самий, як у ПАТ "Укрінбанк".

Відповідно до висновку викладеному у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019, ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Укрінком" є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи.

У постанові Палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №913/266/20, суд дійшов висновку, що зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов?язків цієї юридичної особи, які виникли раніше у зв?язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб?єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією і тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов?язків.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 Цивільного кодекс України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в Цивільному кодексі України та інших нормативно-правових актах, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України Про банки і банківську діяльність).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 та ч. 1 ст.510 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно до п. 1.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 - 3 ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору майно замість отриманого права вимоги. У такому випадку, на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що розділом 4 договору про відступлення права вимоги, сторони передбачили істотну умову договору відступлення права вимоги, а саме ціну, за яку первісний кредитор передає право вимоги до боржника новому кредитору, яка становить 12246114 грн 07 коп.

Також, сторонами договору про відступлення права вимоги було узгоджено строк виконання зобов`язань щодо оплати права вимоги, а саме пунктом 4.2. договору встановлено, що оплата по договору новим кредитором здійснюється в термін до 20.02.2018.

За таких обставин, ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснити оплату ОСОБА_2 переданого права вимоги у сумі 18445845 грн 07 коп. за ціною 12246114 грн 07 коп. в строк до 20.02.2018.

Проте, ОСОБА_3 , в порушення ст.ст.74-77 Господарського процесуального кодексу України, доказів здійснення оплати, передбаченої пунктом 4.1. договору про відступлення права вимоги №30/05-2017 від 30.05.2017 до суду надано не було.

Крім того, господарський суд зазначає, що відповідно до умов укладеного договору відступлення права вимоги, заборгованість ПАТ «Український інноваційний банк» перед ОСОБА_2 підтверджується зокрема рішення Дрогобицького суду Львівської області від 17.05.2017 по справі №442/7138/16-ц, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УКРІНКОМ» на користь ОСОБА_2 суму вкладу за договором банківського вкладу №15-117640 від 07.12.2015 у розмірі 650000 грн. нараховані проценти за вкладом в сумі 190666,72 грн., 3% річних - 17253 грн., інфляційні втрати - 64349,37 грн. та пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язань - 5124113,98 грн., а всього: 6046383,07 грн.; та рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017 по справі №442/6922/16-ц, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна компанія» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу по Заяві-Договір про розміщення банківського вкладу №№10-1406468 від 21.12.2015 в розмірі 211162,50 Євро, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно сумі 6 199 731 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи положення частини 7 статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 зробила висновок про те, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти). Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень. Суд, відхиляючи ці заперечення, повинен мотивувати, що існують встановлені іншим судом обставини (юридичні факти) преюдиційного характеру і вони, дійсно, не є "правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту)".

Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах.

Отже, звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру. Господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин, у тому числі (а не виключно) з урахуванням преюдиційних обставин повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду в конкретній справі та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №910/5814/17).

З урахуванням викладеного, у зв?язку з тим, що у справі №442/7138/16-ц та №442/6922/16-ц не встановлено переходу прав вимоги від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №15-117640-3 від 07.12.2015 та за договором банківського вкладу №10-1406468 від 21.12.2015, та позивачем не було надано доказів виконання своїх зобов?язань за укладеним договором про відступлення права вимоги щодо сплати ціни за таке відступлення, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено переходу права вимоги за договором банківського вкладу №15-117640-3 від 07.12.2015 та за договором банківського вкладу №10-1406468 від 21.12.2015 (Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 23.11.2022 у справі №285/3536/20 (розділ «Позиція Верховного Суду щодо переходу прав вимоги»).

Також, пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (в редакції станом на дати укладення договорів банківського вкладу) (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року (в редакції станом на дати укладення договорів банківського вкладу) письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін (п.1.10).

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ № 174 від 01 червня 2011 року(далі - Інструкція № 174; у редакції, чинній на момент укладення договорів банківського вкладу) банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: 1) найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію; 2) дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп вечірня чи післяопераційний час), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз положень статті 1059 ЦК України, пункту 2.9 Інструкції №174, дає підстави дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Господарським судом зазначено, що позивачем в порушення ст.ст.74-77 Господарського процесуального кодексу України, до матеріалів позовної заяви взагалі не було надано копій договору банківського вкладу №15-117640 від 07.12.2015, договору банківського вкладу №10-1406468 від 21.12.2015 та доказів наявності залишку грошових коштів на рахунках за договорами про розміщення банківського вкладу, станом на день звернення до суду із позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про захист прав споживача та стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" заборгованості за договорами банківського вкладу не є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про захист прав споживача та стягнення заборгованості - відмовити.

2. Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Українська інноваційна компанія (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд.3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний код юридичної особи 05839888).

Повне рішення складено 04.02.2026.

Суддя Сергій МАСЛОВСЬКИЙ