РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2026Справа № 910/12509/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

До Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРДКОМ"

(37511, Полтавська обл., Лубенський р-н, село Окіп, вул.Польова, будинок 11, )

Про стягнення 110 079,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРДКОМ" про стягнення пені у розмірі 53 001,00 грн. та штрафу у розмірі 57078,00 грн. за порушення строків поставки Товару, визначеного Договором №168/ВОЗ-2025 від 25.04.2025.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/12509/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

24.10.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позову заперечує та заявляє клопотання про зменшення розміру неустойки, з огляду на повне виконання заявки від 01.05.2025 № 78/1/10-1662-2025, а також відсутність обґрунтування розміру збитків позивача.

31.10.2025 Військовою частиною подано відповідь на відзив, в котрій вказано, що постачання на користь Позивача Товарів для забезпечення продовольством особового складу з порушенням строків їх постачання, особливо під час дії режиму воєнного стану, є неприпустимим.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРДКОМ" (далі - Відповідач) укладено договір на поставку товару № 168/ ВОЗ-2025 від 25.04.2024 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1. Договору «ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ» Постачальник зобов`язується поставити Замовникові якісні товари, зазначені у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2. розділу 1. Договору «ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ» визначено, що найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в Додатку № 1 до Договору. Код ДК 021:2015:15330000-0 Оброблені фрукти та овочі (далі - Товар).

Відповідно до додатку № 1 до Договору (Специфікації) передбачено, що найменування товару (асортимент): консерви овочеві «Ікра з кабачків» (далі - Товар).

Пунктом 4.1. розділу 4 Договору «ЦІНА ДОГОВОРУ» визначено, що його ціна складає 815 400 (вісімсот п`ятнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) 20% - 135 900,00 грн. Кількість Товару за Договором становила 10 000 кг.

Пунктом 6.1. розділу 6 Договору «ПОСТАВКА ТОВАРУ» сторони узгодили, що дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці Позивача, яка вручається під особистий підпис Відповідачу (представнику Відповідача). У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару.

Також пунктом 6.2. розділу 6 Договору «ПОСТАВКА ТОВАРУ» здійснюється в пункті відвантаження Позивача за адресою: м. Київ та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (Товароодержувачі), розташованих у Київській області. Військові частини будуть визначені заявкою Позивача згідно планів-графіків поставок Головного управління Національної гвардії України. Місця поставки можуть бути змінені з урахуванням потреби Національної гвардії України.

Відповідно до пункту 6.3 розділу 6 Договору «ПОСТАВКА ТОВАРУ» поставка товару здійснюється Відповідачем власними силами та засобами.

Підпунктом 7.3.1. пункту 7.3. розділу 7 Договору «ПРАВА ТА ОБОВЯЗКИ СТОРІН» визначено, що Відповідач зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки та на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 8.1. розділу 8 Договору «ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН» передбачено, що за не виконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та Договором.

Пунктом 8.3. розділу 8 Договору «ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН» сторони узгодили між собою, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці Позивача, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів Позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від цього Договору в повному обсязі.

Відповідно до пункту 11.1. розділу 11 Договору «ВИРІШЕННЯ СПОРІВ» визначено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей Сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

Пунктом 12.1. розділу 12 Договору «СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ» визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами і діє до завершення воєнного стану, а в частині оплати за поставлений Товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору продовжується автоматично, у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 14.01.2025 № 26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2025.

Згідно пункту 13.13. розділу 13 Договору «ІНШІ УМОВИ» усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 15 цього Договору). У будь-якому разі Позивач вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а Відповідач з моменту направлення Позивачем відповідного листа (на електронну пошту Відповідача, вказану у розділі 15 цього Договору; передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання Відповідачем).

Відповідно до умов Договору 01.05.2025 уповноважений представник Постачальника отримав наручно заявку від 01.05.2025 № 78/1/10-1662-2025 про необхідність поставки Товару у кількості 10 000 кг., у визначені в заявці місця постачання та строки.

Товар визначений заявкою Позивача від 01.05.2025 № 78/1/10-1662-2025 був поставлений Відповідачем з порушення строків постачання Товару, а саме: - 5 000 кг., Товару, що мали бути поставлені до 16.05.2025, були поставлені 21.07.2025 (порушення строку поставки на 65 днів; видаткова накладна № АД_000201/3078 від 21.07.2025, на загальну суму 407 700,00 грн, складена Відповідачем); - 5 000 кг., Товару, що мали бути поставлені до 16.05.2025, були поставлені 21.07.2025 (порушення строку поставки на 65 днів; видаткова накладна № АД_000202/3018 від 21.07.2025, на загальну суму 407 700,00 грн, складена Відповідачем).

Пунктом 6.7. розділу 6 Договору «ПОСТАВКА ТОВАРУ» визначено, що право власності на Товар переходить від Відповідача до Позивача (Товароодержувача) після прийняття Товару на склад Позивача (Товароодержувача), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб Відповідача та Позивача (Товароодержувача) на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття Товару Позивачем (Товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою Відповідача (Товароодержувача) на видатковій накладній.

Таким чином, обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказує, що Відповідачем порушено строки поставки Товару, визначені заявкою Позивача від 01.05.2025 № 78/1/10-1662-2025.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 53 001,00 грн. та штраф у розмірі 57 078,00 грн., за порушення строків поставки товару, визначеного Контрактом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, пунктом 8.3 Договору передбачено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці Позивача, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки Замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких умов, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 53 001,00 грн пені.

Судом перевірено розрахунок штрафу на загальну суму 57 078,00 грн, встановлено його правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 57 078,00 грн.

Разом з тим, відповідач просить зменшити розмір неустойки, посилаючись на наявність об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне виконання умов Договору.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечує та зазначає, що відповідачем належним чином не доведено причинно-наслідкового зв`язку між наявністю форс-мажорних обставин та неможливістю своєчасного виконання зобов`язань за Договором.

Розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.19. по справі № 916/4692/15.

У вирішенні питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Наразі, обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення неустойки відповідач вказує, що повне виконання заявки від 01.05.2025 № 78/1/10-1662-2025, а також відсутність обґрунтування розміру збитків позивача по договору № 168/ВОЗ-2025 від 25.04.2025.

Оцінюючи вказані доводи відповідача судом враховано, що згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1ст. 74 Кодексу.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.93.

Захищене ст. 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 ГПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.3 3 Рішення віл 27.10.93. Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п. 26 рішення від 15.05.08. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, наразі відповідачем доказово не обґрунтовано суду дійсної наявності обставин, які б давали достатньо підстав для зменшення розміру неустойки.

До того ж, за висновками суду, заявлений позивачем розмір неустойки не є надмірно великим.

Суд вважає, що відповідач не довів наявність виняткових обставин у справі, не навів доводів щодо неспівмірності пені з розмірами збитків, понесених позивачем, що може бути підставою для зменшення штрафних санкцій.

Таким чином, за висновками суду, жодних підстав для звільнення Товариства від оплати нарахованих позивачем сум пені немає.

З огляду на вищевикладене, заява відповідача про зменшення розміру неустойки залишена судом без задоволення як така, що позбавлена належного доказового обґрунтування.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув і відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРДКОМ" (37511, Полтавська обл., Лубенський р-н, село Окіп, вул.Польова, будинок 11, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 53 001,00 грн., штраф у розмірі 57 078,00 грн. та 2422,40 грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов