УХВАЛА

м. Київ

30.01.2026Справа № 910/882/26

Суддя Ягічева Н.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

Особи, які отримають статус учасника справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Зелений Бір»

про визнання недійсним рішення правління про заборону трифазного підключення

без виклику сторін;

Обставини справи :

29.01.2026 до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд:

- заборонити Обслуговуючому кооперативу «Садово-дачне товариство «Зелений Бір» (ідентифікаційний код 25281170, місцезнаходження вул. Дніпроводська (вздовж р. Дніпро), м. Київ, Оболонський р-н. 04077) в особі будь - яких органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь - яких третіх осіб) будь - які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення та/або обмеження електропостачання та/або розподілу електричної енергії (однофазне підключення) для потреб будинку та його частини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи подану до суду заяву, заявник вказує на те, що вона є власником земельної ділянки (кадастровий номер :78:218:0022, цільове призначеної земельної ділянки - для ведення садівництва), та садового будинку АДРЕСА_2 в межах території Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Зелений Бір» (у подальшому - Кооператив), на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 2002, виданий 26.05.2022, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сокол І.В. З 2020 року.

Заявник також є членом Кооперативу, що підтверджується протоколом від 04.10.2020 року, членською книжкою садовода із позначенням сплати членських внесків.

В 2022 році, ОСОБА_1 виконала трифазне підключення до електромереж Кооперативу на своїй садовій ділянці, у тому числі й садового будинку, із додержанням відповідних технічних норм.

28 січня 2026 року, ОСОБА_1 отримала Припис за підписом ОСОБА_2 від 20.01.2026 року, вихідний номер 26 «Щодо усунення порушень в електромережі кооперативу», в якому зазначено, «...Правління кооперативу проводить технічний аналіз стану внутрішніх електромереж кооперативу. За результатами огляду встановлено, що у Вашому домогосподарстві був встановлений трифазний обліковий прилад.

Згідно з технічними умовами кооперативу та рішенням Загальних Зборів, трьохфазпе підключення заборонено без офіційного погодження, оскільки перевищує виділену потужність та створює загрозу перевантаження внутрішніх мереж.

Таким чином, на даний час під надуманим приводом, є загроза відключення будинку ОСОБА_1 від електроенергії до звернення нею з позовною заявою до Кооперативу про визнання недійсним рішення правління про заборону трифазного підключення та встановлення дозвільної потужності.

Разом з тим, припинення чи обмеження електропостачання та/або розподілу електричної енергії для потреб в будинку (однофазне підключення) ставить під загрозу реалізацію прав та інтересів Заявника та її родини.

Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії або її розподілу (однофазне підключення) призведе до зупинки санітарного насосного обладнання та відключення системи водопостачання будинку. Припинення або обмеження подачі електроенергії або її розподілу (однофазне підключення) позбавить Заявника та її родину можливості безпечно пересуватися по прибудинковій території, оскільки буде відключено освітлення, припинення подачі електричної енергії також призведе до неможливості обслуговування сантехнічного обладнання. Також у разі відключення електричної енергії не буде працювати сигналізація, що може призвести до негативних наслідків.

Крім того, електроенергія, зокрема трифазне її підключення та встановлений у будинку трифазний електрокотел, є єдиним джерелом обігріву житла та забезпечення базових потреб родини заявника.

Відключення електроенергії в зимовий період створює реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_1 та її родини.

Відповідно до пунктів. 17.2. та 17.3. Статуту Кооперативу відключення від мереж електропостачання садових ділянок кооперативу можливо лише при порушенні вимог цього Статуту щодо електро і пожежної безпеки, а також при порушенні строків оплати за спожиті електроенергію та воду. Рішення про застосування заходів громадського впливу ухвалюється Правлінням Кооперативу [крім виключення з членів Кооперативу, що приймається за поданням Правління Кооперативу Загальними зборами (Зборами уповноважених) Кооперативу] і доводиться до члена Кооперативу письмово.

Будь-яких інших підстав відключення від мереж електропостачання садових ділянок Кооперативу Статутом Кооперативу не передбачено, а тому ОСОБА_1 вважає діяння щодо відключення її садової ділянки в Кооперативі від постачання електроенергії протиправними, оскільки суперечить вимогам пунктів 17.2 та 17.3 Статуту Кооперативу та є безпідставним.

ОСОБА_1 має намір підготувати та подати до Господарського суду м. Києва у строк передбачений ГПК України позов до Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Зелений Бір» (ідентифікаційний код 25281170, місцезнаходження вул. Дніпроводська (взповдс р. Дніпро), м. Київ, Оболонський р-н. 04077), про визнання недійсним рішення правління про заборону трифазного підключення до електричної енергії та встановлення норм дозвільної потужності для її ділянки в Кооперативі (позовні вимоги немайнового характеру).

Заявник вказує, в той же час, 27 січня 2026 року, в чаті Кооперативу з`явилося повідомлення про те, що споживачі (члени Кооперативу та власники садових ділянок Кооперативу), будуть відключені від електропостачання, якщо вони будуть оскаржувати дії правління Кооперативу.

Отже, на даний час існує загроза відключення садової ділянки та будинку Заявника від постачання електроенергії.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, перевіривши викладені заявником доводи та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що подана заява не піддягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з ч.ч.1, 3 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Тобто, суд має дослідити, чи може відсутність вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, з посиланням на наявність загрози відключення будинку позивача від постачання електроенергії.

В свою чергу суд зазначає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову повинні оцінюватись судом у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог та з позиції ймовірності настання несприятливих наслідків для позивача в разі неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Як встановлено судом, підставою поданого в майбутньому заявником позову є незгода з прийнятими Правлінням ОК "СДТ "Зелений Бір" рішеннями про заборону трифазного підключення до електричної енергії та встановлення норм дозвільної потужності для її ділянки в кооперативі.

При цьому заявник посилається на той факт, що електроенергія, зокрема трифазне її підключення та встановлений у будинку трифазний електрокотел, є єдиним джерелом обігріву житла та забезпечення базових потреб родини заявника. Відключення електроенергії в зимовий період створює реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_1 та її родини.

Інших доводів та будь - яких підстав для вжиття заходів забезпечення позову, окрім посилання на можливість загрози відключення будинку позивача від електроенергії, а також будь - яких доказів щодо можливості вчинення відповідачем в особі будь - яких органів, представників та/або контрагентів (у тому числі за зверненням третіх осіб) дій або бездіяльності, які можуть мати наслідком припинення та/або обмеження електропостачання та/або розподілу електричної енергії до будинку позивача, позивачем в поданій суду заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено.

Суд зазначає, що достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує на тому, що твердження позивача щодо можливого подальшого відключення відповідачем будинку заявника від електропостачання ґрунтуються виключно на припущеннях та не підкріплені належними та допустимими доказами, жодних доказів на підтвердження вчинення таких дій та/або реалізації відповідних намірів позивачем не надано.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі № 910/18739/16, від 21.10.2021 року у справі № 910/20007/20).

Таким чином, на переконання суду, заявником не доведено обґрунтованість його побоювань, що невжиття заявлених ним у заяві заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчинення дій, направлених на усунення порушення його прав, та не доведено, що забезпечення позову у даній справі у спосіб, зазначений ним в поданій заяві, сприятиме виконанню завдань інституту забезпечення позову як елементу права на судовий захист, спрямованого на недопущення незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів заявника, за захистом яких останній має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (30.01.2026 року) та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя Ягічева Наталія