ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29.01.2026 Справа № 917/1997/25
Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А. В., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат по справі №917/1997/25, -
про стягнення 4 053 032,26 грн заборгованості
Без виклику учасників справи
В провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа № 917/1997/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" про стягнення 4 053 032,26 грн заборгованості за договором поставки товару №29/05-19В від 29.05.2019 року, з яких: 2 888 226,36 грн - сума основної заборгованості, 1 164 805,90 грн - пеня.
Рішенням від 13.01.2026 року суд позовні вимоги задовольнити частково. Стягнув з ТОВ "Футбольний клуб "Ворскла" на користь ТОВ "Спортделюкс" 2 488 226,20 грн основного боргу, 595 734,74 грн пені та 46 259,41 грн судового збору. В частині стягнення 400 000,16 грн основного боргу - закрив провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору. Повернув ТОВ "Спортделюкс" з Державного бюджету України 6 000,00 грн судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією № 3364 від 13.10.2025 р. 5. В іншій частині позову відмовив в задоволенні вимог.

За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У позовній заяві позивачем було вказано, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 40 000,00 грн

Також суд зазначає, що позивач у судовому засіданні 13.01.2026 року зробив відповідну заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

20.01.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат по справі на професійну правничу допомогу у розмірі 37 839,61 грн, до якого долучені докази понесення позивачем витрат на правову допомогу (вх. №601).

Ухвалою від 21.01.2026 року суд прийняв вищезазначене клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат по справі на професійну правничу допомогу та запропонував відповідачу подати письмові заперечення (за наявності таких заперечень) на заяву позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу протягом 3 днів з дня отримання ухвали та надати їх суду та позивачу.

27.01.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли запереченнями на клопотання (заяву) про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат (вх. №914).

При вирішенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат по справі №917/1997/25 суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

За приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (у п. 3.2 рішення) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем до матеріалів справи було додано (копії): ордер серія АІ №2016249 від 17.10.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5682/10 від 03.06.2016 року, договір №01-01/25 про надання правничої допомоги від 01.01.2025 року, додаткову угоду №1 від 15.10.2025 року до договору про надання правничої допомоги №01-01/2025 від 01.01.2025 року, калькуляцію №16/01-26 від 16.01.2026 року за вартістю витраченого на надання послуг часу, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги (наданих послуг) від 16.01.2026 року

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню, окрім витрат по сплаті судового збору, вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто за нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд, застосовуючи ч. 6 ст. 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (зокрема, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені чч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України (зокрема, пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як зазначено у клопотанні про відшкодування судових витрат та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОРТДЕЛЮКС" (далі - клієнт) та адвокат Уніненць Ігор Миколайович (далі - адвокат) уклали договір №01-01/25 про надання правничої допомоги (далі - договір).

Відповідно до цього договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок надавати клієнту правову допомогу в об`ємі і на умовах, передбачених цим договором, а саме:

- представляти та захищати інтереси клієнта перед фізичними та юридичними особами, в усіх державних та недержавних органах, установах, підприємствах і організаціях України, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, в усіх судах, у тому числі у судах загальної юрисдикції, з усіма правами та обов`язками, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, іншим заінтересованим особам, свідку, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому (підсудному), засудженому, виправданому, власнику майна, здійснювати всі процесуальні дії, апелювати до вищестоящої судової інстанції, оскаржувати рішення суду до касаційної інстанції, районних державних адміністраціях, органах місцевого самоврядування, органах виконавчої влади, нотаріату, органах статистики, органах Державної податкової служби України, органах Міністерства внутрішніх справ України, органах Національної поліції України, органах прокуратури, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України та інших правоохоронних органах, зокрема, у кримінальних провадженнях, брати участь у всіх процесуальних діях та заходах відповідно до Кримінального процесуального кодексу України з усіма правами та обов`язками, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, іншим заінтересованим особам, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому, свідку, власнику майна або іншому учаснику процесу, інших організаціях з приводу будь-яких питань, що виникають у клієнта (п. 1.1 договору).

За надання послуг, передбачених пунктом 1.1. цього договору, клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі і в строки, що встановлюються додатковими угодами (п. 2.1 договору).

15.10.2025 року ТОВ "СПОРТДЕЛЮКС" та адвокат Уніненць І. М. уклали додаткову угоду №1 до договору №01-01/25 про надання правничої допомоги від 01.01.2025 року (далі - додаткова угода).

Відповідно до додаткової угоди сторони погодили внести зміни та доповнити пункт 1.1. договору підпунктом 1.1.1. наступного змісту:

"1.1.1. Скласти та подати до Господарського суду Полтавської області позовної заяви, додатків до позовної заяви та необхідних процесуальних документів, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ «ВОРСКЛА", , заборгованості за Договором поставки товару № 29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, стягнення судових витрат."

Також сторони погодили внести зміни та доповнити пункт 2.1. договору підпунктом 2.1.1. наступного змісту:

"2.1.1. За складання та подання до Господарського суду Полтавської області позовної заяви, додатків до позовної заяви та необхідних процесуальних документів, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА", , заборгованості за Договором поставки товару № 29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, стягнення судових витрат, клієнт здійснює сплату гонорару за досягнутий адвокатом у справі, вказаній у пп. 1.1.1. п. 1.1. цього договору, результат ("гонорар успіху"), що складає 1 (один) % від суми, що буде присуджена клієнту за рішенням суду у справі. Ця частина гонорару сплачується клієнтом протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

За представництво інтересів клієнта у 1 (одному) судовому засіданні під час розгляду справи про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА", , заборгованості за Договором поставки товару №29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, клієнт сплачує адвокату винагороду у строк, що не перевищує 5 (п`ять) календарних днів з моменту набрання судовим рішенням у вищевказаній справі законної сили, у розмірі - 3 500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 коп.)."

Сторони погодили внести зміни та доповнити договір пунктом 2.3. наступного змісту:

"2.3. За надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату винагороду. Факт надання послуг підтверджується калькуляцію адвоката та актом приймання - передачі наданих послуг."

Сторони погодили внести зміни та доповнити Договір пунктом 2.4. наступного змісту:

"2.4. Клієнт зобов`язується прийняти належним чином надану адвокатом правничу допомогу та оплатити її вартість. Підписання Акта приймання-передачі наданої правничої допомоги (наданих послуг) свідчить про факт належного надання правничої допомоги та відсутність у клієнта будь-яких претензій до адвоката щодо обсягу та якості наданих послуг".

Позивачем було долучено до матеріалів справи калькуляцію №16/01-26 від 16.01.2026 року за вартістю витраченого на надання послуг часу, в якому міститься інформація відносно опису робіт (наданих послуг), їхньої ціни та загальної суми (37 839,61 грн).

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правничої допомоги (наданих послуг) від 16.01.2026 року, адвокат передав, а клієнт отримав наступні правничі послуги:

- 17.10.2025. Первинна правова консультація Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОРТДЕЛЮКС" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА", , заборгованості за Договором поставки товару № 29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, стягнення судових витрат. Юридичний аналіз документів по взаємовідносинам ТОВ "СПОРТДЕЛЮКС" з ТОВ "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА", , за Договором поставки товару № 29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод. Аналіз чинного законодавства та судової практики у справах щодо порушення договірних зобов`язань з оплати товару. Складання та подання до Господарського суду Полтавської області позовної заяви, додатків до позовної заяви та необхідних процесуальних документів, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА", , заборгованості за Договором поставки товару № 29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, стягнення судових витрат;

- 02.12.2025. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОРТДЕЛЮКС" у судовому засіданні у Господарському суді Полтавської області по справі № 917/1997/25 - 1 судове засідання, ціна 3 500,00 грн, сума - 3 500,00 грн;

- 13.01.2026. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОРТДЕЛЮКС" у судовому засіданні у Господарському суді Полтавської області по справі № 917/1997/25 - 1 судове засідання, ціна 3 500,00 грн, сума - 3 500,00 грн;

- 13.01.2026. Винесення Господарським судом Полтавської області рішення від 13.01.2026 року у справі № 917/1997/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" (майдан Незалежності, 16, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" (вул. Ярославська, 56 А, м. Київ, 04071, ідентифікаційний ) 2 488 226,20 грн основного боргу, 595 734,74 грн пені.

1 (один) % від присудженої Господарським судом Полтавської області за рішенням від 13.01.2026 р. у справі N9 917/1997/25 ("гонорар успіху") складає: 30 839,61 грн.

Всього - 37 839,61 грн.

Отже, враховуючи умови договору, суд прийшов до висновку, що сторони узгодили фіксовану форму гонорару.

Унінець Ігор Миколайович має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва серія КС №5682/10 від 3.06.2016 року.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського від 02.02.2024 року по справі № 910/9714/22 зазначено, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В силу приписів ст. 126 ГПК України, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Відповідач у поданій ним заяві (вх. №15491 від 02.12.2025 року) вказав, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 40 000,00 грн не є пропорційним до предмету позову та є необґрунтованим, виходячи зі змісту наданих адвокатом послуг. Відповідач просив суд зменшити суму стягнення понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу до суми, яка дорівнює 5 000,00 грн.

Відповідно до наданих заперечень (вх. №914 від 27.01.2026 року) відповідач вказав, що "гонорар успіху" не є складовою витрат на професійну правничу допомогу. "Гонорар успіху" не є необхідним в межах розгляду наведеної справи та виходячи з того, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, врахувавши реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, у стягнення з відповідача судових витрат в частині "гонорару успіху" слід відмовити.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Унінцем І. М. клієнту - ТОВ "СПОРТДЕЛЮКС" перелічених в акті прийняття-передачі наданої правничої допомоги наданих правничих послуг.

Додатковою угодою сторони визначили фіксовану форму гонорару:

- за складання та подання до Господарського суду Полтавської області позовної заяви, додатків до позовної заяви та необхідних процесуальних документів, про стягнення з ТОВ "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА" заборгованості за Договором поставки товару № 29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, стягнення судових витрат, клієнт здійснює сплату гонорару за досягнутий адвокатом у справі, вказаній у пп. 1.1.1. п. 1.1. цього договору, результат ("гонорар успіху"), що складає 1 (один) % від суми, що буде присуджена клієнту за рішенням суду у справі;

- за представництво інтересів клієнта у 1 (одному) судовому засіданні під час розгляду справи про стягнення з ТОВ "ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ "ВОРСКЛА" заборгованості за Договором поставки товару №29/05-19В від 25.05.2019 року та додаткових угод, пені за порушення зобов`язання з оплати товару, клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі - 3 500,00 грн.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

З огляду на викладене, суд зазначає про те, що у контексті цієї справи фіксований розмір гонорару, погоджений між позивачем та адвокатом Унінцем І. М. у додатковій угоді означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між позивачем і його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом позивача час на надання послуг правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між позивачем та адвокатом у договорі на надання допомоги адвоката у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Разом з тим, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 та від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Щодо стягнення з відповідача "гонорару успіху" у розмірі 30 839,61 грн суд зазначає таке.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". Європейський суд з прав людини указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №342/1447/20).

Проаналізувавши умови пункту 2 додаткової угоди та дослідивши акт приймання-передачі наданої правничої допомоги (наданих послуг) від 16.01.2026 року, суд дійшов висновку про те, що передбачена винагорода адвоката у розмірі 30839,61 грн є за своєю суттю погодженою сторонами ціною договору в розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху)) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу / надані послуги.

Суд зазначає про те, що "гонорар успіху", погоджений сторонами у пункті 2 додаткової угоди від 15.10.2025 року, передбачений за складання та подання до Господарського суду Полтавської області позовної заяви, додатків до позовної заяви та необхідних процесуальних документів.

З наданих позивачем доказів (додаткової угоди та акту приймання-передачі) вбачається, що вказаний "гонорар успіху" є по суті гонораром за надані адвокатом правничі послуги, величина якого залежить від суми, що буде присуджена клієнту за рішенням суду. Сторонами не було узгоджено, що "гонорар успіху" є додатковим гонораром, який не включається у вартість надання правничої допомоги.

Отже, "гонорар успіху", погоджений сторонами у додатковій угоді, є складовою частиною гонорару адвоката.

(Зазначене узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 5.46. постанови від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд зазначає, що нарахування та сплата "гонорару успіху" залежать від настання певної події. Водночас, стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 37 839,61 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Доводи відповідача про необхідність зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн суд визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Насамперед така сума є явно непропорційною характеру, обсягу та змісту фактично наданих адвокатом послуг, що підтверджується матеріалами справи. Такий розмір витрат не може об`єктивно відображати вартість правничої допомоги, яка була надана у процесі розгляду справи.

Крім того, чинне процесуальне законодавство не передбачає зменшення судових витрат до довільно обраного мінімального розміру без достатніх підстав. Частина п`ята статті 129 ГПК України встановлює критерії, якими має керуватися суд при розподілі витрат, зокрема: зв`язок витрат із розглядом справи, їх обґрунтованість, пропорційність до предмета спору, значення справи для сторін та інші обставини. Зазначені у справі правничі дії адвоката позивача свідчать про фактичне надання правової допомоги, обсяг якої не може бути адекватно оцінений у межах 5000,00 грн.

Таким чином, вимога позивача про зменшення витрат до 5000,00 грн не ґрунтується на об`єктивних критеріях, не відповідає встановленим у справі обставинам, а також суперечить принципу справедливості розподілу витрат, закріпленому в ГПК України, у зв`язку з чим підлягає відхиленню як необґрунтована.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням від 13.01.2026 року по даній справі суд закрив провадження в частині стягнення 400 000,16 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.11.2025 року по справі №917/1161/25 зазначено:

"35. Враховуючи викладене колегія суддів тлумачить норми частини третьої статті 130 ГПК України таким чином, що за загальним правилом першого речення частини третьої статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, оскільки така відмова може бути здійснена позивачем з різних підстав, в тому числі внаслідок заявлення необґрунтованого позову. Проте, якщо позивач не підтримує свої позовні вимоги унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. При цьому, спосіб у який позивач не підтримує своїх вимог не має значення для застосування норми другого речення частини третьої статті 130 ГПК України."

З огляду на викладене, вивчивши надані сторонами документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаних адвокатом робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхніх розмірів, враховуючи часткове задоволення позову, а також закриття провадження в частині позову (400 000,16 грн) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд прийшов до висновку, що клопотання ТОВ "Спортделюкс" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат по справі №917/1997/25 підлягає частковому задоволенню у розмірі 28 792,24 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 240, 244 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат по справі №917/1997/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" (майдан Незалежності,16, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" (вул. Ярославська, 56 А, м. Київ, 04071, ідентифікаційний ) 28 792,24 грн витрат на правову допомогу.

Видати накази після набрання додатковим рішенням законної сили.

3. В іншій частині клопотання відмовити.

Рішення складено та підписано 29.01.2026 року.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 256 -257 ГПК України).

Суддя О. М. Тимощенко