УХВАЛА

м. Київ

29.01.2026Справа № 910/599/26

Суддя Мандриченко О.В., розглянувши

позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максілайн";

про стягнення 368 215,38 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національно гвардії України звернулась з позовом до Господарського суду міста Києва, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максілайн" 368 215,38 грн з яких: пеня у розмірі 238 855,38 грн; штраф у розмірі 129 360,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №195/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 у частині своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вивчивши матеріали справи, виходячи з вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що справу необхідно передати за виключною підсудністю до Господарського суду Полтавської області з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд встановив, що станом на 27.01.2026 місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1 .

Отже, місцезнаходження відповідача не відноситься територіально до міста Києва.

Звертаючись з даним позовом до Господарського суду міста Києва позивач в обґрунтування обраної територіальної підсудності посилається на частину 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правило територіальної підсудності, закріплене у частині 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцезнаходженням відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Визначена частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

Аналіз частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавцем передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін.

Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Так, згідно зі статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Пунктом 6.1. договору №195/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 закріплено, що сторони погодили, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці позивача, яка вручається під особистий підпис відповідачу.

Заявкою відповідно до договору №195/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 сторонами погоджено місце постачання: в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Однак, як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом даного позову є стягнення з відповідача - штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу за неналежне виконання останнім умов укладеного між сторонами договору.

При цьому, з урахуванням умов спірного договору сплата штрафних санкцій за рішенням суду не містить прив`язки до певного місця, що в сукупності виключає можливість застосування в даному випадку частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, оскільки місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1 , то згідно частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позивач мав звернутись з даною позовною заявою до Господарського суду Полтавської області.

Отже, дана позовна заява не підсудна Господарському суду міста Києва, відтак наявні підстави для передачі справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Оскільки дана справа не підсудна Господарському суду міста Києва, остання разом із доданими до неї документами підлягає передачі за встановленою територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Керуючись статтями 27, 31, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали справи № 910/599/26 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національно гвардії України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максілайн" 368 215,38 грн з яких: пеня у розмірі 238 855,38 грн; штраф у розмірі 129 360,00 грн - передати за виключною підсудністю до Господарського суду Полтавської області (вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000).

Згідно частини першої статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому ст. 256 Господарського процесуального кодексу України протягом десяти днів з моменту її підписання.

Суддя Олександр Мандриченко