ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"02" лютого 2026 р. м. Рівне Справа № 918/69/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, розглянувши заяву Спеціалізованого сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Кам`яне - Случанський" про забезпечення позову у справі

за позовом Спеціалізованого сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Кам`яне - Случанський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбер Майнінг Компані"

про розірвання договору,

без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

У січні 2026 року Спеціалізований сільськогосподарський обслуговуючий кооператив "Кам`яне - Случанський" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбер Майнінг Компані", у якому просить розірвати угоду № 2507/2025 про проведення розвідувальних робіт на земельній ділянці спеціального дозволу «Труска Гребля» від 25.07.2025, укладену між Спеціалізованим сільськогосподарським кооперативом "Кам`яне - Случанський" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбер Майнінг Компані".

29.01.2026 від заявника ССОК «Кам`яне-Случанський» надійшла заява про забезпечення позову.

Із фактичних обставин справи судом установлено таке.

Предметом заявлених позовних вимог є розірвання угоду № 2507/2025 про проведення розвідувальних робіт на земельній ділянці спеціального дозволу «Труска Гребля» від 25.07.2025, укладеної між ССОК «КАМ`ЯНЕ-СЛУЧАНСЬКИЙ» та ТОВ «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ».

Згідно із заявою про забезпечення позову, остання обґрунтована тим, що заявник (позивач) є постійним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0232, місце розташування (адміністративно територіальна одиниця): Рівненська область, Сарненський район, Вирівська сільська рада, яка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення та перебуває у державній власності, про що свідчить Державний акт на право постійного землекористування серії І-РВ №001186 від 17.12.2001. ТОВ «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ» (відповідач) є надрокористувачем та має спеціальний дозвіл на користування надрами, географічні координати якого накладаються на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні заявника. 25.07.2025 між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 97 ЗК України укладена угода №2507/2025 про проведення розвідувальних робіт на земельній ділянці в межах спеціального дозволу № 5818 ділянка надр «Труска Гребля», за умовами якої позивач надав дозвіл надрокористувачу на проведення детальної геолого-економічної оцінки запасів і ресурсів бурштину (розвідувальні роботи) на земельних ділянках «Труска Гребля» відповідно до умов спеціального дозволу.

Позивач вважає, що відповідач істотно порушує умови укладеної з позивачем угоди, оскільки вчиняє протиправні дії, пов`язані, зокрема з вирубкою лісових насаджень, що суперечить як умовами угоди, так і вимогам чинного законодавства.

Зокрема, в обґрунтування підстав звернення з вказаною заявою до суду позивач посилається на:

- п. 5.2 угоди, згідно з яким всі геологорозвідувальні роботи проводяться на території, невкритій деревно-чагарниковою рослинністю;

- п. 8.3 угод, відповідно до якого роботи повинні проводитися способами і методами, що не призводять до погіршення стану лісів та умов їх відтворення;

- п. 3 Порядку вирубування дерев і чагарників та використання одержаної при цьому деревини у разі зміни цільового призначення земельних лісових ділянок, встановлення сервітуту або укладення угод відповідно до статей 97 і 97-1 Земельного кодексу України з метою їх використання в цілях, не пов`язаних із веденням лісового господарства, та переведення земельних лісових ділянок до нелісових земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 10, де передбачено, що у разі встановлення на земельні лісові ділянки земельного сервітуту або укладення угод відповідно до ст. 97 і 97-1 ЗК України з метою використання зазначених ділянок у цілях, не пов`язаних із веденням лісового господарства, без зміни їх цільового призначення право на вирубування дерев і чагарників надається постійному лісокористувачу, власнику лісів.

Як стверджує позивач, угодою, укладеною між позивачем та надрокористувачем, не передбачено права надрокористувача на вирубування дерев або чагарників або знищення їх у зв`язку з поваленням дерев внаслідок проведених надрокористувачем робіт, ймовірно методом гідророзмиву.

Невжиття заходів забезпечення позову у цій справі, на думку позивача, створює реальну загрозу істотного ускладнення ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відповідач, будучи надрокористувачем, має доступ та здійснює використання земель лісогосподарського призначення, знищуючи лісові насадження та родючий шар ґрунту, завдаючи майнової шкоди позивачу. Зазначені дії відповідача є істотним порушенням цільового призначення земель та вимог земельного і лісового законодавства. Відновлення родючості ґрунту після таких робіт є складним, тривалим і потребує значних фінансових витрат, а в окремих випадках є фактично неможливим. Так само і відновлення лісових насаджень потребує часу та фінансових витрат. У разі розірвання угоди обов`язки з рекультивації відповідач не виконає. Таким чином, навіть у разі ухвалення судом рішення про розірвання оскаржуваної угоди приведення земельної ділянки у попередній стан, як і відновлення лісових насаджень, не може бути забезпечене без задоволення вказаної заяви про забезпечення позову. Крім того, внаслідок бурових робіт та використання важкої техніки відбувається знищення та пошкодження лісових насаджень, які є об`єктом особливої правової охорони. Лісові насадження мають тривалий період природного відновлення, а їх знищення має незворотні екологічні наслідки, що унеможливлює повне відновлення порушеного стану земельної ділянки після ухвалення судового рішення. Подальше здійснення відповідачем бурових та підготовчих робіт сприятиме створенню стійких матеріальних об`єктів (свердловин, інженерних елементів, під`їзних шляхів, огороджень), демонтаж яких у майбутньому буде технічно складним, потребуватиме значних витрат та може призвести до додаткового пошкодження земель і лісових насаджень. Отже, наявні обставини свідчать про існування реальної та обґрунтованої загрози порушення принципу ефективного судового захисту, оскільки без негайного припинення протиправних дій надрокористувача можливе судове рішення не зможе бути виконане у спосіб, який забезпечить відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Як наслідок, позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони ТОВ "АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ" та будь-яким особам, які діють за його дорученням або в його інтересах, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі здійснювати будь-які роботи та дії, пов`язані з проведенням бурових, геологорозвідувальних, земельних, підготовчих чи будівельних робіт із використанням важкої або спеціальної техніки, будь-яких робіт з використанням установок для гідромеханізації ґрунту, встановленням огороджень чи тимчасових споруд, що можуть призвести до зміни стану земельної ділянки або пошкодження ґрунтового покриву та лісових насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0232, площею 34,8203 га, в межах географічних координат ділянки надр «Труска Гребля», спеціальний дозвіл на користування надрами №5818 від 01.07.2025, належний ТОВ "АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ".

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 137 ГПК України. Так, відповідно до цієї статті позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову (постанови Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Питання щодо задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанови Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22).

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22).

У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

З урахуванням вимог, передбачених ст. 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряють, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову.

З огляду на те, що у цій справі позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Має також досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як установлено судом із підстав звернення до суду, останні пов`язуються з істотним порушенням умов угоди та чинного законодавства з боку відповідача, що полягає, зокрема у безпідставному знищенні лісових насаджень та чагарників та завдає шкоди позивачу, оскільки право на таке вирубування надається постійному лісокористувачу, так само як і право самостійно господарювати в лісах, виключне право на заготівлю деревини, право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації тощо.

З огляду на предмет позову у цій справі та встановлені фактичні обставини щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на знищення лісових насаджень та чагарників, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи про розірвання угоди № 2507/2025 про проведення розвідувальних робіт на земельній ділянці спеціального дозволу «Труска Гребля» від 25.07.2025, укладеної між ССОК «КАМ`ЯНЕ-СЛУЧАНСЬКИЙ» та ТОВ «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ», умови якої, на думку позивача, істотно порушені з боку відповідача, фактично надає останньому можливість знищувати лісові насадження та чагарники на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві постійного користування.

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (постанови Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).

Даючи оцінку запропонованим позивачем заходам забезпечення позову в розрізі дотримання прав та законних інтересів відповідача у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення, виключно в тій частині, що стосується проведення відповідачем робіт на земельній ділянці, вкритій лісами та чагарниками, оскільки повна заборона призведе до блокування господарської діяльності відповідача на підставі наданого йому спеціального дозволу на користування надрами № 5818 від 01.07.2025.

Відтак суд, ураховуючи вимоги розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявність між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог зв`язку, доведеність обставини щодо ймовірності істотного ускладнення чи унеможливлення ефективно захисту або поновлення права чи інтереси заявника, за захистом яких він звернувся до суду, без вжиття заходів забезпечення позову, дійшов висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 6 ст. 140 ГПК України).

У силу вимог ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Скасування заходів забезпечення позову врегульовано ст. 145 ГПК України.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 144, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ" та будь-яким особам, які діють за його дорученням або в його інтересах, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі здійснювати будь-які роботи та дії, пов`язані з проведенням бурових, геологорозвідувальних, земельних, підготовчих чи будівельних робіт із використанням важкої або спеціальної техніки, будь-яких робіт з використанням установок для гідромеханізації ґрунту, що можуть призвести до пошкодження лісових насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0232, площею 34,8203 га, в межах географічних координат ділянки надр «Труска Гребля» відповідно до спеціального дозволу на користування надрами № 5818 від 01.07.2025, належного ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ".

У решті вимог заяви відмовити.

Стягувач: СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИЙ ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ "КАМ`ЯНЕ-СЛУЧАНСЬКИЙ" (вул. Центральна, 5, с. Кам`яне-Случанське, Сарненський район, Рівненська область, 34543, ідентифікаційний ).

Боржник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ" (вул. Варшавська, 12, с. Костянтинівка, Сарненський район, Рівненська область, 34509, ідентифікаційний код 40311338).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 254- 257 ГПК України.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 02.02.2026.

Суддя О.Андрійчук