ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2026 р. Справа№910/10447/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025

у справі №910/10447/25 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»

про стягнення 340 292 грн штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України (далі - позивач 1) та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - позивач 2) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» (далі за текстом - відповідач) про стягнення 140 120, 40 грн пені та 200 172, 00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за Державним контрактом №130/ВОЗ-2025 на виготовлення та поставку товару оборонного призначення від 11.04.2025 відповідач в обумовлений строк не здійснив повну та своєчасну поставку товару, у зв`язку з чим прокуратурою заявлено до стягнення на користь позивача 140 120, 40 грн пені та 200 172, 00 грн штрафу.

Господарський суд міста Києва рішенням від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 8 006, 88 грн пені. Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону 120, 10 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що поставка товару мала бути здійснена до 01.05.2025, проте ростовка позивачем 2 була надіслана відповідачу 01.05.2025 в останній день поставки товару, відповідно, відповідач був позбавлений можливості поставити товар вчасно.

Суд зазначив, що відповідач неодноразово звертався до позивача 2 з проханням продовжити строк поставки товару з огляду на відсутність ростовки.

Натомість позивач 2 відмовив відповідачу у продовженні строку поставки з огляду на недоцільність перенесення строку.

Також суд першої інстанції встановив, що 30.05.2025 відповідач поставив позивачу 2 товар, проте останній відмовився його приймати, оскільки виявив недоліки у заповненні ряду документів, що було оформлено актом виявлених недоліків від 30.05.2025 №49.

З наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач 2 ототожнив поняття «недоліки товару» і «оформлення документів неналежним чином», та фактично безпідставно відмовив відповідачу у прийняття товару 30.05.2025, а згодом і надіслав останньому повідомлення про розірвання Договору.

Оскільки за встановлених судом обставин, прострочення сталося з вини позивача 2, а товар відповідачем було поставлено 30.05.2025, проте позивач неправомірно відмовився від його прийняття, то періодом прострочення є з 02.05.2025 по 29.05.2025 і розмір пені становить 80 068,80 грн.

З урахуванням інтересів обох сторін, зазначених відповідачем обставин, враховуючи ступінь виконання зобов`язання, проте неправомірну відмову позивача 2 від прийняття товару у повному обсязі, незначний період прострочення, суд дійшов висновку про те, що, в даному випадку, є можливим часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої позивачем суми пені на 90% та присуджено до стягнення 8 006,88 грн.

У стягненні штрафу у розмірі 200 172, 00 грн суд відмовив повністю, оскільки період прострочення складає менше 30 днів.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 в частині відмови у стягненні пені на суму 192 165, 12 грн та штрафу у сумі 200 172, 00 грн та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на користь Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону судовий збір.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги прокуратура посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи прокуратури та позивача 2, що розміри і кількість, що зазначені в листах Військової частини НОМЕР_1 скерованих на адресу відповідача 17.04.2026 та 29.04.2025 є аналогічними.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності дій Замовника, оскільки не врахував, що належна поставка Товару за умовами Договору передбачає не лише фактичну передачу товару, а й передачу належно оформлених супровідних документів та їх відсутність або істотна невідповідність виключає можливість визнання зобов`язання за Договором виконаним, що, в свою чергу, надавало Замовнику право на неприйняття товару.

Прокуратура наголошує, що для Військової частини НОМЕР_1 НГУ використання товару для матеріально-технічного забезпечення військовослужбовців НГУ за договором не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на неї повноважень, а порушення строків виконання умов договору впливає на ефективність обороноздатності держави, що є наслідком відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій згідно з ст. 551 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 апеляційну скаргу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.12.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25; розгляд апеляційної скарги призначив у закритому судовому засіданні на 27.01.2026 о 12 год. 45 хв.

Відповідач згідно відзиву на апеляційну скаргу прокуратури заперечує проти її задоволення зазначаючи, що Господарський суд міста Києва проаналізувавши пояснення сторін та матеріали справи, дійшов правильного висновку, що прострочення сталося внаслідок зволікання з боку позивача 2, а саме, через те, що ростовка була надіслана із запізненням у день здійснення поставки 01.05.2025, що призвело до затримки у виконані відповідачем. Крім того, як видно з матеріалів справи і про що суд відмітив у своєму рішенні, відповідач неодноразово звертались до позивача 2 з проханням про переніс строків поставки у зв`язку із затримкою з боку позивача 2 надання ростовки, відповідно до якої здійснюється поставка Товару в належних розмірах та кількості.

Апелянт наполягає, що позивач 2 надіслав 17.04.2025 на електронну адресу, що зазначена у Договорі, відповідну ростовку. Проте, з скрін-копії з екрану, який міститься в матеріалах справи, не зрозуміло, що саме надсилалося на електронну адресу відповідача і за яким саме договором. Єдиний документ, який був наданий відповідачу і повідомлено в якій кількості та розмірах має бути здійснена поставка Товару був лист позивача 2 від 29.04.2025 та отриманий відповідачем засобами поштового зв`язку 02.05.2025.

Крім того, на переконання відповідача, суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов правильного висновку, що неприйняття позивачем 2 товару 30.05.2025 було безпідставним, оскільки неправильне оформлення документів є підставою для неприйняття документів, а не для відмови у прийнятті товару.

Відповідач наголосив, що у цьому спорі відсутні факти заподіяння позивачу 2 збитків у заявленій до стягнення чи іншій сумі через незначне прострочення поставки товару за Договором. Незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивачів та не порушили їх майнові інтереси. Негативні наслідки для позивачів не є підтвердженими і не виражені у майновому значені для можливості оцінки збитків, адже позивачі не дають жодних належних і допустимих доказів вищезазначених обставин. Отже, судом враховано відсутність доказів понесення позивачем 2 збитків у заявленій до стягнення чи іншій сумі. З урахуванням зазначених обставин в їх сукупності та сталої практики Верховного Суду зі стягнення неустойки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виключність обставин цієї справи для зменшення суми неустойки.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України у своїх письмових поясненнях підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Згідно відповіді на відзив відповідача, прокуратура додатково наголошує, що відповідачем не надано доказів і не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, а тому судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір заявлених прокурором штрафних санкцій.

Прокурор у судовому засіданні 27.01.2026 підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник позивача 2 у судовому засіданні 27.01.2026 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокуратури, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

У судовому засідання 27.01.2026 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокуратури, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні.

Позивач 1 своїх представників, у судове засідання, призначене на 27.01.2026, не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом доставки ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 в його «Електронний кабінет».

Згідно із частиною 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, письмових пояснень та відповіді на відзив, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (виконавець) укладено Державний контракт №130/ВОЗ-2025 на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення (далі - Контракт), за умовами якого виконавець зобов`язується у 2025 році виготовити та поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства для здійснення останнім заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та виконання заходів правового режиму воєнного стану товари оборонного призначення за кодом 18310000-5 «Спідня білизна» Єдиного закупівельного словника ДК 021-2015, найменування, кількість та строки поставки яких зазначені в специфікації товарів оборонного призначення, яка є додатком 1 до Договору і його невід`ємною частиною, а замовник - оплатити та прийняти товар (пункт 1 Контракту).

Виконавець зобов`язаний у строк, що не перевищує 10 (десяти) календарних днів з дати укладання Договору надати замовнику зразок товару в кількості 15 (п`ятнадцять) одиниць різних розмірів товару для проведення двох лабораторних досліджень даного виду товару, та одну одиницю в якості контрольного зразку, за яким посадові особи замовника будуть здійснювати приймання товару; контрольний зразок товару затверджується як зразок-свідок шляхом оформлення відповідних ярликів із завіреними мокрими печатками і підписами виконавця та представників замовника; зразок-свідок входить у загальну кількість поставки товару; п`ять одиниць із переданих виконавцем зразків товару, уповноваженими представниками сторін передаються до незалежної лабораторії для проведення первинних досліджень на відповідність технічним умовам (специфікаціям, вимогам, описам тощо) та/або переліку лабораторних випробувань для перевірки предметів речового майна на відповідність вимогам нормативної або технічної документації (за наявності), за рахунок виконавця; у разі відповідності товару (за результатами досліджень) решта отриманих замовником зразків товару зараховуються виконавцю до загальної кількості поставленого товару; якщо за результатами досліджень виявлено не відповідність товару хоча б за одним показником виконавець протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання результатів досліджень, має право звернутись до замовника щодо проведення повторних лабораторних досліджень у подвійній кількості, а саме решти отриманих замовником зразків товару в лабораторії, яку визначає замовник, за рахунок виконавця; такими незалежними лабораторіями можуть бути лише ті, у яких місцезнаходження зареєстроване в м. Києві; результати повторних досліджень є остаточними; у разі відсутності у визначений термін звернення виконавця про проведення повторних досліджень зразків товару, остаточними є результати первинних лабораторних досліджень; у разі невідповідності первинних та/або повторних результатів лабораторних досліджень, замовник має право розірвати Договір в односторонньому порядку та не повертає забезпечення виконання умов Договору, внесеного виконавцем у повному обсязі (пункт 2 Контракту).

Згідно пункту 8 Контракту ціна Договору становить 2 859 600 грн, з урахуванням податку на додану вартість; ПДВ становить 476 600 грн.

Відповідно пункту 13 Контракту розрахунки за товар, що виготовляється та поставляється без порушень строків або вимог щодо якості (комплектності) або маркування або пакування замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб виконавця та замовника на відповідній видатковій накладній; у випадку порушення виконавцем строку сплати нарахованої неустойки (штраф, пеня), вказаної у пункті 58 Договору, замовник залишає за собою право сплатити за фактично поставлену кількість товару (партію товару) суму коштів, яка буде зменшена на суму коштів, які нараховані претензією замовника; замовник залишає за собою право на підставі статті 546 та 594 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) притримати кошти, вказані у даному пункті (призупинити розрахунки за товар), до повної сплати виконавцем сум коштів, нарахованих претензією замовника або до їх стягнення на користь замовника в судовому порядку; про притримання коштів замовник повідомляє виконавця разом з претензією.

Поставка товару здійснюється відповідно до специфікації [додаток 1 до Договору] (пункт 18 Контракту).

При передачі товару виконавець повинен направити уповноваженого представника, який має право підпису на необхідних документах та який зобов`язаний передати всю необхідну товарно-супровідну документацію на товар, а замовник зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару (пункт 22 Контракту).

Приписами пункту 23 Контракту передбачено, що на кожну партію товару, що постачається, виконавець обов`язково надає замовнику такі документи, а саме:

оригінал декларації (сертифікату) виробника про якість товару;

гарантійний лист виконавця щодо взяття на себе зобов`язання протягом гарантійного строку усунути виявлені дефекти у погоджений сторонами строк у разі, коли вони не є наслідком порушення правил експлуатації або зберігання товару;

документ, який визначає повноваження представника виконавця на здійснення представництва під час приймального контролю товару (довіреність тощо); оригінал або належним чином завірену копію договору (договорів), який (які) підтверджує відносини виконавця із виробником товару (у разі якщо виконавець не є виробником товару);

видаткову накладну (повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зміст та обсяг господарської операції, зазначений у видатковій накладній, повинен відповідати специфікації);

товарно-транспортну накладну (у разі перевезення товару автомобільним транспортом); товарно-транспортна накладна оформлена належним чином згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363;

оригінал(и) або належним чином завірену(і) копію(ї) протоколу(ів) досліджень (випробувань) на відповідність технічній специфікації A01XJ.80247-429:2023(01), особливостям застосування ТУ, ТО та ТС МОУ №18 та роз`яснень до вимог координат кольору №3 відповідно до Переліку №20 лабораторних випробувань для перевірки предметів речового майна на відповідність вимогам нормативної або технічної документації (ознайомитися з яким можна на офіційному сайті Національної гвардії України в розділі «Діяльність» - «Державні закупівлі» - «Закупівля речового майна» - «Переліки лабораторних випробувань для перевірки предметів речового майна на відповідність вимогам нормативної або технічної документації» (https://drive.google.com/file/d/15RgAHgDoggep-5mbrK0h8S8vV-FCIZOH/view);

оригінал(и) або належним чином завірену(і) копію CD сертифікату(ів) якості або сертифікату(ів) відповідності, або висновку(ів) СЕС на всі матеріали, з яких виготовляється виріб; оригінал акта ростовки на кожну поставку товару;

усі документи, що надаються виконавцем повинні бути українською мовою або мати офіційний автентичний переклад на українську мову; під терміном «офіційний автентичний переклад» позначають здійснений переклад оригінального тексту професійним перекладачем, особистий підпис якого під текстом перекладу засвідчено печаткою бюро перекладів та підписом керівника бюро перекладів або нотаріусом; засвідчення підпису перекладача підтверджує, що перекладач може та має право перекладати текст відповідними мовами; крім того, перекладач ставить на перекладі свій особистий підпис, засвідчуючи свою особу; документи, що підтверджують факт постачання виконавцем товару до замовника (товароодержувача), які оформлені неналежним чином (виправленім, відсутність дат тощо) замовником (товароодержувачем) не приймаються.

За умовами пункту 24 Контракту контроль за якістю виготовленого товару та його приймання здійснюється посадовими особами замовника шляхом порівняння поставленого товару зі зразком-свідком та перевірки вимогам технічної документації, відповідності маркування (етикетування, пакування тощо) товару, що постачаються відповідно до умов Договору у присутності представника виконавця.

Після одержання повідомлення замовник проводить перевірку якості та приймання товарів згідно з вимогами нормативних документів та технічної документації виробничими або зазначеними у специфікації партіями і комплектацією, за результатами якої підписується виконавцем і замовником акт приймання-передачі товарів (пункт 25 Контракту).

Датою поставки товару вважається дата отримання його замовником і підписання уповноваженими представниками сторін відповідної накладної та/або акта приймання-передачі (пункт 27 Контракту).

Відповідно до пункту 29 Контракту у разі невідповідності товару умовам Договору, замовник має право не приймати товар та вимагати його заміни (або усунення недоліків) за рахунок виконавця на товар відповідної якості, зазначеної в Договорі; у такому разі сторонами складається акт виявлених недоліків; виконавець зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання акта виявлення недоліків сторонами, провести власними силами (засоби) та за власний рахунок, таку заміну (або усунення недоліків); у разі відмови виконавця від підписання акта виявлених недоліків, останній складається замовником в односторонньому порядку і протягом 3 (трьох) календарних днів, надсилається виконавцю рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, що вважається належним доказом ознайомлення виконавця з вищезазначеним актом.

Умовами пункту 54 Контракту передбачено, що замовник має право: здійснювати контроль за якістю товарів та їх приймання у виконавця; у випадку порушення виконавцем своїх зобов`язань щодо порядку постачання товару, у тому числі його кількості або якості або термінів або строків або маркування або тари або упаковки, при зміні виконавцем в односторонньому порядку умов Договору чи відмови від виконання останнього, відмови виконавця від зміни на обґрунтовану вимогу замовника істотних умов Договору, замовник в односторонньому порядку, має право відмовитись від Договору у повному обсязі або частково; про односторонню відмову від Договору у повному обсязі або частково замовник повідомляє виконавця рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу виконавця, зазначену в Договорі, за 5 (п`ять) календарних днів до дати розірвання Договору; у таких випадках Договір вважається відповідно зміненим або розірваним згідно з умовами викладеними в письмовому повідомлені замовника, надісланому на адресу виконавця; повернути виконавцю видаткові накладні без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, вказаних у пункті 22 Договору (відсутність печатки, підписів тощо).

За порушення терміну (строку) поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, а у випадку прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості непоставленого товару (пункт 59 Контракту).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.07.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами передбачених Договором зобов`язань (пункт 81 Договору).

Згідно пункту 88 Контракту усі повідомлення, будь-яке листування тощо за Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у реквізитах сторін); у будь-якому разі замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а виконавець після проставлення на копії документа замовника будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання виконавцем (уповноваженим представником) або в день надіслання замовником відповідного листа на електронну пошту виконавця, вказану у реквізитах сторін чи передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку.

Специфікацією до Державного контракту на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №130/ВОЗ-2025 від 11.04.2025 сторони погодили найменування товару, у кількості 100 00 комплектів, ціну, загальну суму в розмірі 2 383 000, 00 грн. Строк поставки до 01.05.2025.

На виконання умов пункту 20 Контракту 18.04.2025 замовник засобами поштового зв`язку надіслав виконавцю заявку від 16.04.2025 №78/1/10-1501-2025, в якій зазначено найменування товару - труси та топ жіночі, вид 1; місце постачання товару; одиниця виміру - компл.; кількість товару 10 000; дата поставки товару товароодержувачу до 01.05.2025.

Водночас, умовами пункту 20 Контракту передбачено, що у заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару, розміри та інша необхідна інформація для поставки товару; замовник має право внести зміни до заявки у частині розмірів товару в межах 10% зазначеної кількості в ній та зобов`язаний проінформувати про це виконавця не пізніше ніж за 30 календарних днів до кінцевої дати поставки.

Дослідивши наявну в матеріалах справи заявку, суд апеляційної інстанції встановив, що в ній відсутня інформація про необхідні розміри трусів та топів жіночих.

В суді першої інстанції позивач 2 вказував, що відповідну інформацію про розміри товару ним було направлено 17.04.2025 на електронну адресу відповідача на підтвердження чого надано суду скріншот з електронної пошти.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що у зазначеному листі наявні різні ростовки на різну продукцію, проте не вказано за якими конкретно договорами, які були укладені з позивачем (а таких договорів значна кількість), відтак наведений скріншот не взято судом першої інстанції до уваги, як належний доказ надіслання позивачем 2 ростовки за спірним договором.

Суд апеляційної інстанції дослідив поданий позивачем 2 скріншот та погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем 2 здійснено не повністю скріншот направленої ростовки, з її частини вбачається, що в ній наявна інформація про розмір товарів загалом на 47 000 одиниць без прив`язки до номерів договорів.

Відповідач листом від 24.04.2025 №179/04/25 (28.04.2025 надісланим на електронну адресу позивача 2 , яка вказана у розділі «Реквізити та підписи Сторін» Договору) повідомив про те, що поставка, згідно з умовами Договору, має бути здійснена до 01.05.2025, проте відповідач не може здійснити в зазначений строк поставку оскільки, відповідно до пункту 2 Договору Фабрика має надати зразки у кількості 15 одиниць для лабораторних досліджень, що i було виконано відповідачем у строк, передбачений умовами Договору 18.04.2025; 23.04.2025 Фабрикою було здійснено оплату таких досліджень після надання відповідного рахунка; проведення лабораторних досліджень триває зазвичай від 15 до 30 календарних днів; відтак, затвердження контрольного зразка (зразка-свідка), згідно з яким відповідач має виготовити та поставити весь замовлений товар, відбудеться не раніше 08.05.2025; замовник, у відповідності до пункту 20 Договору, має надати заявку та ростовку, згідно з якими здійснюється виготовлення та поставка товару; проте ростовка так i не була надіслана на адресу Фабрики; лише 17.04.2025 менеджером відповідача на електронну пошту було отримано фото таблиці з ростовкою, що не є офіційним документом; отже, станом на 24.04.2025 Фабрика так i не отримала ростовку i наразі останній невідомо скільки комплектів i в яких розмірах відповідач має виготовити;

Враховуючи, що затримка у визначенні лабораторії та проведенні лабораторних досліджень сталося не з вини відповідача та з урахуванням термінів затвердження зразка-свідка, а також неотримання ростовки, відповідач повідомив, що поставка товару у кількості 10 000 комплектів може бути здійснена не раніше 01.06.2025 у разі наявності даних лабораторних випробувань, затвердженого зразка та наявності ростовки.

Листом від 29.04.2025 №78/1/10-1628-2025 позивач направив відповідачу розрахунок кількості речового майна за зростами та розмірами (направлений засобами поштового зв`язку 01.05.2025 та отриманий відповідачем 02.05.2025).

Листом від 07.05.2025 №197/05/25 відповідач повідомив позивача 2 про те, що як повідомлялось листом від 24.04.2025 №119/04/25 відповідач не може здійснити в зазначений у Договорі строк поставку першої партії товару, оскільки: згідно з пунктом 2 Договору Фабрика має надати зразки у кількості 15 одиниць для лабораторних досліджень, що i було виконано відповідачем у строк, передбачений умовами Договору; 18.04.2025 були надані відповідні зразки та надіслані до лабораторії, яку визначає замовник; 30.04.2025 були видані військовій частині два протоколи з перевірки випробування продукції (труси і топ жіночі), а саме протокол випробувань №0759/0094-ЛП/25 і протокол вимірювання від 28.04.2024 №37-0634-25; замовник, у відповідності до пункту 20 Договору, має надати заявку та ростовку, згідно з якими здійснюється виготовлення та поставка товару, проте ростовка була надіслана відповідачу лише 02.05.2025, про що свідчить штамп на конверті про отримання листа; відтак, станом на 28.04.2025 і 30.04.2025 відповідач так і не отримав ростовку і не міг приступити до пошиття товару.

Враховуючи, що затримка у визначенні лабораторії та проведенні лабораторних досліджень сталося не з вини відповідача та з урахуванням термінів затвердження зразка-свідка, а також отримання ростовки із запізненням, відповідач повідомив позивача 2, що поставка товару у кількості 10 000 комплектів може бути здійснена не раніше 27.05.2025.

З урахуванням викладеного, відповідач просив перенести строк поставки товару у кількості 10 000 комплектів i встановити його 02.06.2025, про що укласти відповідну додаткову угоду.

Позивач 2 листом від 13.05.2025 №78/1/10-1837-2025 повідомив відповідача, що на даний час існує потреба у забезпеченні особового складу речовим майном - «Труси та топ жіночі, вид 1» відповідно до Договору, перенесення терміну постачання є недоцільним.

30.05.2025 відповідачем було поставлено позивачу 2 обумовлений Договором товар, проте позивач 2 склав акт виявлених недоліків №49, в якому вказав про те, що в ході приймального контролю комісією Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України були виявлені такі недоліки: довіреність оформлена неправильно; товарно-транспортні накладні оформлені неправильно; в декларації виробника не зазначена кількість виготовленої партії та період за який виготовлено товар; гарантійний лист оформлено неправильно (неправильно вказаний номер договору); сертифікат відповідності на готовий виріб від 2024 року; відсутні документи щодо обробки транспортного засобу; з урахуванням викладеного, комісія Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пропонувала не приймати товар на речовий склад відділу зберігання матеріально-технічних засобів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Листом від 16.06.2025 №78/1/5-2346-2025 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України та пункту 54 Договору повідомила виконавця про односторонню повну відмову від Договору з 20.06.2025.

Претензією від 25.06.2025 №78/1/5-2506-2025 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України вимагала відповідача сплатити 140 120,40 грн пені та 200 172 грн штрафу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 77, 78, 81 постанови від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, сформувала висновки, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, де вказано, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що прокурор звертався до позивачів листом від 31.07.2025 №16/5455вих-25, в яких інформував про порушення вимог законодавства та про намір звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Листом від 14.08.2025 №78/1/5-3506-2025 позивач 2 повідомив про те, що не заперечує стосовно вжиття прокуратурою заходів щодо захисту інтересів держави.

Листом від 15.08.2025 №27/12/1-26879-2025 позивач 1 також не заперечив стосовно вжиття прокуратурою заходів щодо захисту інтересів держави.

Наведе підтверджує дотримання прокурором порядку звернення до суду в інтересах позивачів, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Спір виник через порушення відповідачем умов Контракту в частині повної та своєчасної поставки Товарів, а тому позивач 2 нарахував відповідачу на підставі підпункту 59 Контракту штрафні санкції у вигляді штрафу та пені.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина 1 статті 253 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2025 Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «Роза» здійснило поставку обумовленого специфікацією та контрактом товару у кількості 10 000 трусів та топів жіночих, вид 1, загальною вартістю2 859 600,00 грн, проте останній не був прийнятий Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України через виявлені недоліки документів наданих постачальником про що складено акт виявлених недоліків від 30.05.2025 №49.

Умовами контракту, а саме пунктом 29 передбачено, що у разі невідповідності товару умовам Договору, замовник має право не приймати товар та вимагати його заміни (або усунення недоліків) за рахунок виконавця на товар відповідної якості, зазначеної в Договорі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при складанні акта виявлених недоліків від 30.05.2025 №49 позивачем 2 не було виявлено жодної невідповідності товару умовам Договору або наявності недоліків товару.

Акт виявлених недоліків від 30.05.2025 №49 містить посилання щодо неправильного оформлення документів, проте будь-яких доказів про те, що відповідачу було запропоновано усунути вказані недоліки матеріали справи не містять.

При цьому, пунктом 29 Договору також передбачено, що виконавець зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання акта виявлення недоліків сторонами, провести власними силами (засоби) та за власний рахунок, таку заміну (або усунення недоліків).

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач зазначив, що виправив усі помилки в супроводжуючих документах та здійснив повторну поставку товару 16.06.2025, проте у прийняті Товару було відмовлено оскільки повідомили, що буде одностороння відмова Замовника від Договору. Вказані доводи відповідача, позивачем2 не заперечуються.

Наведене свідчить про небажання позивача 2 прийняти товар незважаючи на те, що відповідач не відмовлявся від виконання Контракту та вчиняв ряд дій, які встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що саме з боку позивача 2 було несвоєчасно надано заявку із ростовкою, затримано надання протоколів випробувань продукції лабораторіями, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки умовами пункту 23 Договору передбачено, що документи, що підтверджують факт постачання виконавцем товару до замовника (товароодержувача), які оформлені неналежним чином (виправленім, відсутність дат тощо) замовником (товароодержувачем) не приймаються то неправильне оформлення документів є підставою для їх неприйняття, а не для відмови у прийнятті товару.

Відтак, судом першої інстанції правильно визначено період прострочення з 02.05.2025 по 29.05.2025 та здійснено перерахунок розміру пені, який становить 80 068, 80 грн.

Оскільки за умовами контракту за порушення терміну (строку) поставки товару з виконавця стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості непоставленого товару у випадку прострочення понад тридцять днів, а у даному випадку період прострочення складає менше 30 днів, а отже нарахування штрафу у даному випадку неможливе.

Таким чином, судом першої інстанції вимога про стягнення штрафу у розмірі 200 172,00 грн вірно визнана необґрунтованою та відмовлено у її задоволенні.

Щодо стягнення на користь позивача з відповідача пені у розмірі 140 120,40 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється замовником, починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару, визначеної договором, до моменту надходження (постачання) товару, визначеного актом приймання-передачі.

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже, неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків (в тому числі у вигляді збитків).

Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення (частини перша та друга статті 616 ЦК України).

Відповідач скориставшись своїм правом та заявив у суді першої інстанції клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на 95 %, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що зобов`язання виконати було неможливо внаслідок не бажання позивачем 2 прийняти замовлений Товар, хоч і з невеликим простроченням; відповідач без завдання шкоди позивачу 2 намагався перенести строки поставки внаслідок зволікання з боку позивача, намагався виконати поставку, хоч із невеликим простроченням, що у сукупності свідчить про добросовісне відношення відповідача до спірної ситуації; фінансовий стан відповідача не є достатньо прибутковим, стягнення неустойки в заявленому розмірі матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності.

Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Верховний Суд виснував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

За наслідками розгляду справи №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 виклала, зокрема, такі висновки: «розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання; у силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;

- категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;

- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);

- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;

- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду…;

- … індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 та постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2249/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми в якості неустойки змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Наведені висновки узгоджуються з приписами законодавства, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій з метою недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним у судовій практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

Отже, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

Судом апеляційної інстанції, взято до уваги доводи відповідача, викладені в клопотанні про зменшення штрафних санкцій, про те, що відповідач не мав умислу несвоєчасно виконати договірні зобов`язання. Відповідач також зазначав, що розмір нейстойки є надмірно великими, значною мірою порушує баланс інтересів сторін Контракту з огляду на відсутність фактичних збитків у позивача 2.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що відповідач повідомляв позивача 2 про неможливість своєчасного виконання договірних умов через те, що відповідач не отримував від позивача 2 документи необхідні для своєчасного виконання зобов`язань за контрактом, що, в свою чергу, підтверджено матеріалами справи та встановлено судом.

Натомість всі доводи апелянта грунтуються на тому, що застосування судом першої інстанції своїх дискреційних повноважень щодо зменшення розміру пені нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності.

Розглянувши наведені доводи апелянта, суд апеляційної інстанції з ними не погоджується та зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням міркувань розумності та справедливості, необхідності дотримання балансу інтересів сторін у цьому конкретному випадку суд апеляційної інстанції зазначає про наявність низки виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість реалізації судом дискреційних повноважень щодо зменшення розміру пені. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно зазначено, що, в цьому випадку, обґрунтованим, розумним та справедливим буде зменшення розміру пені на 90 % (до 8 006,88 грн), з огляду на те, що порушення зобов`язання відповідачем сталося і з вини позивача 2.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, у даному випадку, стягнення з відповідача пені в сумі 8 006,88 грн буде адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та, одночасно з цим, буде засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання додаткових доходів кредитором.

Враховуючи специфіку Товарів, що є предметом Контракту, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням розірвання позивачем Державного контракту в односторонньому порядку, відсутності в матеріалах справи доказів понесених збитків позивачем 2, доказів, що для позивача 2 мали місце будь-які негативні наслідки (збитки тощо) через прострочення відповідачем строків поставки товару, так само, як відсутні докази й того, що вказаних негативних наслідків зазнали будь-які інші учасники господарських правовідносин, з огляду на що, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для скасування рішення суду першої інстанції через застосовані судом свої дискреційні повноваження щодо зменшення розміру пені на 90 %.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокуратури задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/10447/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/10447/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана суддями 03.02.2026.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська