ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Справа № 914/2921/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від прокуратури (скаржника) Слиш Г.С.

від позивачів-1,2,3 не з`явилися

від відповідача Григорчук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, вих.№15/2-1458-25 від 07 жовтня 2025 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 вересня 2025 року, суддя Король М.Р.

про відмову в забезпеченні позову

у справі № 914/2921/25

за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури

в інтересах держави в особі:

позивача-1 Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України

позивача-2 Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області

позивача-3 Східного офісу Держаудитслужби в особі Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області

до відповідача ONUR TAAHHUT TASIMACILIK INSAATTICARET VE SANAYI ANONIM SIRKETI ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ в особі представництва ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ

про стягнення 109 032 766,56 грн

встановив:

У вересні 2025 року Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області, Східного офісу Держаудитслужби в особі Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до відповідача - ONUR TAAHHUT TASIMACILIK INSAATTICARET VE SANAYI ANONIM SIRKETI «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» в особі представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про стягнення 109 032 766,56 грн, з яких: 84 120 544,15 грн інфляційні втрати та 24 912 222,41 грн 3% річних, нарахованих за період з 26 вересня 2022 року по 31 серпня 2025 року на суму неповернутої частини авансу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 914/2921/25.

26 вересня 2025 року Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення позову у цій справі, шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ONUR TAAHHUT TASIMACILIK INSAATTICARET VE SANAYI ANONIM SIRKETI «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», від імені якого діє Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (вул. Хмельницького Б., буд. 212, м. Львів, 79037, ), що знаходяться на всіх його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 109 032 766,56 грн.

Заява обґрунтована тим, що відповідачем станом на час звернення із заявою не виконано рішення суду у справі № 914/71/24, предметом стягнення у якій було повернення відповідачем частини невикористаного авансу в сумі 283 269 818,69 грн. Прокурор наголошує на тому, що предметом цього позову є стягнення з відповідача значної суми (109 032 766,56 грн); у відповідача на праві власності перебуває лише один об`єкт нерухомого майна підвищена під`їзна колія вартістю 2 855 672 грн; у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься інформація про велику кількість судових проваджень щодо відповідача, який у таких є боржником; заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту стосується коштів в межах суми позову, що є адекватним.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29 вересня 2025 року у справі № 914/2921/25 відмовлено в задоволенні заяви Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову в цій справі.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; надані позивачем матеріали не містять жодного доказу вчинення саме відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв`язку з чим, суд не вбачав підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Суд також зазначив, що наявність лише припущень щодо можливого виникнення ускладнень під час виконання судового рішення у справі в разі задоволення позову не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у справі буде ускладнено або унеможливлено. Судом також враховано, що за інформацією Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області від 04.09.2025р. №21/969, на яку покликається прокурор, грошове зобов`язання відповідача у справі № 914/71/24 припинилось внаслідок зарахування однорідних вимог; разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які б доводили відсутність у відповідача достатньої суми коштів на рахунках для виконання рішення суду, або того, що відповідач планує відчужити майно.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, заявник Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 вересня 2025 року у справі № 914/2921/25 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову. Зокрема, зазначає, що місцевим господарським судом не враховано висновків Верховного Суду, у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, а саме: що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача; за таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Також апелянт зазначає, що судом не враховано того, що предметом стягнення у цій справі є значна сума; відсутня інформації з Реєстрів про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в достатньому розмірі; існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником; недобросовісність поведінки відповідача з виконання судового рішення від 26.06.2024 у справі № 914/71/24, яким зобов`язано останнього повернути Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області частину невідпрацьованого авансу в розмірі понад 283 млн. грн. Водночас, вважає помилковим висновок суду про припинення грошового зобов`язання відповідача у справі № 914/71/24, оскільки із загальної суми заборгованості (283 269 818,69 грн), грошове зобов`язання відповідача після 31.08.2025 припинилось лише на суму 86 468 167,48 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, наголошує, що Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» в умовах воєнного стану залишається сумлінним та системним платником податків, здійснюючи щорічну сплату до бюджетів усіх рівнів у значному обсязі, що перевищує еквівалент 1,5 млн євро. Представництво не має заборгованості з обов`язкових платежів до бюджету та фондів, що підтверджується відповідними довідками контролюючих органів, а також забезпечує стабільно високий рівень заробітної плати працівників, яка перевищує середні показники по регіону. Сукупність цих обставин свідчить про прозору та соціально відповідальну діяльність Представництва, яке вносить вагомий внесок у фінансову стабільність держави та підтримку економіки України. Наголошує, що підстав для визнання боржника неплатоспроможним немає, а будь-який ризик щодо ймовірного невиконання рішення, у разі задоволення відповідних позовних вимог відсутній. Доводи прокуратури про те, що Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість проваджень щодо Представництва, вважає необґрунтованими, оскільки станом на 27.09.2025 року у Реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які відкриті провадження стосовно Представництва, так само як і відсутні записи щодо нього у системі Єдиного реєстру боржників. Також звертає увагу суду, що попри обмежене фінансування та спрямованість державних резервів на процес забезпечення обороноздатності країни, Представництво не припинило діяльність та станом на 19.11.2025 продовжує реалізовувати низку важливих загальнодержавних проєктів; а наявність діючих контрактів додатково свідчить про відсутність підстав вважати Представництво неплатоспроможним та про відсутність ризиків, пов`язаних із невжиттям заходів забезпечення позову; водночас застосування таких заходів може мати зворотний ефект у вигляді порушення збалансованості інтересів сторін (зокрема одного з позивачів), а також призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Прокурор (скаржник) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 вересня 2025 року у справі № 914/2921/25 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову у цій справі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники позивачів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників позивачів не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.136 ГПК України).

Заходи забезпечення позову передбачено у ст.137 ГПК України. Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Частиною 11 ст.137 ГПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до суду з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області, Східного офісу Держаудитслужби в особі Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області про стягнення 109 032 766,56 грн, тобто прокурор звернувся до суду з позовом майнового характеру (про стягнення грошових коштів).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (-ів) на момент пред`явлення позову до нього (них), може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

З огляду на наведене, колегія суддів враховує наведені вище висновки щодо відсутності у заявника обов`язку надання доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна (коштів), на яке заявник просить накласти арешт.

Разом з тим, слід зазначити, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №910/11678/22).

Так, апеляційним судом враховано, що грошове зобов`язання відповідача у справі № 914/71/24 частково припинилось внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки сторонами погоджено продовження виконання робіт за спірним договором. Наведене підтверджено інформацією, наданою відповідачем-2.

Крім цього, суд бере до уваги розпорядження Львівської обласної військової адміністрації за № 662/0/5-24ВА від 08 липня 2024 року, згідно з яким, Представництво ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Відповідно до рішення № 1/0/5-25ВА від 03 січня 2025 року така критичність підтверджена у відповідно до змін в законодавстві.

Як вбачається з долучених до заперечень на заяву документів, у відповідача наявні діючі контракти, за якими відповідач є кредитором, що додатково свідчить про відсутність підстав вважати останнього неплатоспроможним та про відсутність ризиків, пов`язаних із невжиттям заходів забезпечення позову. Водночас накладення арешту на кошти в межах суми стягнення у цьому спорі, може сповільнити або зупинити виконання рішення у справі № 914/71/24, зважаючи на продовження існування між сторонами договірних відносин та виконання робіт за договором. Крім цього, оскільки заробітний фонд підприємства відповідача, відповідно до наданих підтверджень, становить близько 21 млн. грн, блокування спірної суми коштів може призвести до призупинення виплат заробітної плати, що може вплинути на соціальні права працівників підприємства відповідача.

Колегією суддів не встановлено наявності обставин щодо неможливості виконання можливого рішення суду у цій справі про задоволення позову у майбутньому.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі (у випадку задоволення позову).

Натомість, накладення судом арешту на кошти відповідача у будь-якому випадку, лише з посиланням на беззаперечну можливість останнього в будь-який момент розпорядитися такими коштами, які знаходяться на його рахунках, без дослідження інших обставин у кожному спірному випадку, є неправомірним.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову (п.4).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, відтак, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.136, 137, 236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 вересня 2025 року у справі № 914/2921/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури без задоволення.

Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 26 січня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.