ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 січня 2026 року Справа № 903/1043/25

за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної (військової) державної адміністрації, м. Луцьк

до відповідача 1: Старовижівської селищної ради, с. Стара Вижівка, Ковельський район, Волинська область

відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» та Філії «Поліський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України»

про витребування земельної ділянки

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.

Представники сторін:

від прокуратури: Присяжнюк І.Б., прокурор

від позивача: Андрущак О.М.

від третьої особи: Шевчук Є.В.

в с т а н о в и в:

07.11.2025 на адресу господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної (військової) державної адміністрації до Старовижівської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки, а саме:

- витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Старовижівської селищної ради (, 44401, Волинська обл., Ковельський район, селище Стара Вижівка, площа Миру, 3) частину земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 1,8295 га з координатами (1 X 5 698 545,470 Y 1 365 398,330; 2 X 5 698 543,834 Y 1 365 405,976; 3 X 5 698 536,534 Y 1 365 417,527; 4 X 5 698 527,050 Y 1 365 419,760; 5 X 5 698 480,770 Y 1 365 422,331; 6 X 5 698 461,060 Y 1 365 437,761; 7 X 5 698 451,630 Y 1 365 460,041; 8 X 5 698 424,200 Y 1 365 472,891; 9 X 5 698 411,329 Y 1 365 474,283; 10 X 5 698 365,468 Y 1 365 464,978; 11 X 5 698 372,709 Y 1 365 445,661; 12 X 5 698 407,060 Y 1 365 431,761; 13 X 5 698 407,060 Y 1 365 418,901; 14 X 5 698 371,069 Y 1 365 412,050; 15 X 5 698 325,448 Y 1 365 399,011; 16 X 5 698 333,661, Y 1 365 378,610; 17 X 5 698 359,151, Y 1 365 331,143; 18 X 5 698 361,168, Y 1 365 329,440; 19 X 5 698 394,945, Y 1 365 351,294; 20 X 5 698 393,329, Y 1 365 355,872; 21 X 5 698 382,330, Y 1 365 364,986; 22 X 5 698 392,701, Y 1 365 381,956; 23 X 5 698 400,954, Y 1 365 380,208; 24 X 5 698 399,780, Y 1 365 388,910; 25 X 5 698 415,199, Y 1 365 396,620; 26 X 5 698 482,050, Y 1 365 388,910; 27 X 5 698 492,340, Y 1 365 376,911; 28 X 5 698 485,480, Y 1 365 363,191; 29 X 5 698 476,910, Y 1 365 354,620; 30 X 5 698 492,340, Y 1 365 321,201; 31 X 5 698 511,190, Y 1 365 304,921; 32 X 5 698 512,050, Y 1 365 286,920; 33 X 5 698 531,760, Y 1 365 278,351; 34 X 5 698 562,610, Y 1 365 288,631; 35 X 5 698 575,470, Y 1 365 299,771; 36 X 5 698 577,180, Y 1 365 320,340; 37 X 5 698 566,900, Y 1 365 332,341; 38 X 5 698 541,189, Y 1 365 339,201; 39 X 5 698 526,619, Y 1 365 345,201; 40 X 5 698 541,880, Y 1 365 382,271);

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га в Державному земельному кадастрі.

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судовий збір стягнути з відповідачів на користь Волинської обласної прокуратури

Ухвалою суду від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09 грудня 2025 року на 11:00 год.

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, ) та Філію «Поліський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» (, 43010, м. Луцьк, пр. Волі, 30).

Витребувано від Старовижівської селищної ради (44401, Волинська обл., Ковельський р-он, селище Стара Вижівка, площа Миру, 3, ): рішення Старовижівської селищної ради від 19.07.2023 за №28/25 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на території Старовижівської селищної ради".

18.11.2025 на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд в задоволенні позовних вимог Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної (військової) державної адміністрації до Старовижівської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки - відмовити повністю.

21.11.2025 від Волинської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

24.11.2025 від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на адресу суду надійшла заява в якій позовні вимоги прокурора підтримує повністю.

01.12.2025 від Старовижівської селищної ради на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2025 на адресу суду надійшла копія рішення Старовижівської селищної ради від 19.07.2023 за №28/25 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на території Старовижівської селищної ради"

03.12.2025 на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про розгляд справи 09.12.2025 об 11.00 год за відсутності уповноваженого представника відповідача.

03.12.2025 від Старовижівської селищної ради на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2025 надійшло копія рішення Старовижівської селищної ради від 19.07.2023 за №28/25 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на території Старовижівської селищної ради".

08.12.2025 на адресу суду від Старовижівської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи 09.12.2025 об 11.00 год за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Господарський суд протокольною ухвалою від 09.12.2025 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 13.01.2026 на 12год.00 хв.

07.01.2026 на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про розгляд справи 13.01.2026 за відсутності уповноваженого представника відповідача.

В судовому засіданні 13.01.2026 прокурор, представник позивача та представник третьої особи на стороні позивача підтримали позовну заяву та просили задовольнити її повністю.

Старовижівська селищна рада в судове засідання 13.01.2026 уповноваженого представника не направила, водночас листом від 15.01.2026 повідомила про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача

В судовому засіданні 13.01.2026 оголошено голошено перерву на стадії прийняття рішення до 15.01.2026 до 10:45 год.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,-

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо) Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів, регулюються приписами Земельного кодексу України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина друга статті 3 Земельного кодексу України).

Згідно із ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

За основним цільовим призначенням Земельний кодекс України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 Земельного кодексу України).

У відповідності до ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону (ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 7, 8 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Відповідно до з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції станом на дату оспорюваних рішень органів влади та місцевого самоврядування) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Таким чином, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

Відповідно до рішення Старовижівської селищної ради від 23.09.2022 № 22/57 «Про розроблення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок» земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки лісогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Чевель на території Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області, та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.06.2023.

Рішенням Старовижівської селищної ради від 19.07.2023 № 28/25 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок на території Старовижівської селищної ради» затверджена документація.

Позивач зазначає, що частина вказаної земельної ділянки згідно листів Філії «Поліський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» від 17.02.2025 № 2356/34.6.1-2025 та від 10.04.2025 № 4954/34.6.3-2025 належить до земель лісогосподарського призначення.

Рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП» передано об`єднанню «Волиньліс» 11915,7 га земель лісового фонду колишніх колгоспів Старовижівського району, площею 1360 гектара.

Відповідно до листа Державного архіву Волинської області від 27.10.2025 № 564/01-25 вбачається, рішенням Поліської сільської ради від 15.06.2000 № 12/1 «Про припинення права користування земельною ділянкою» припинено право користування землями лісового фонду площею 1320,6 га, які перебували в користуванні агрофірми «Правда» та віднесено їх до земель запасу Поліської сільської ради. Рішенням цієї ж ради від 15.06.2000 № 12/2 «Про надання згоди на передачу лісів» надано згоду на передачу лісів із земель запасу сільської ради площею 1320,6 га в постійне користування Старовижівському спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства.

Згідно Плану лісонасаджень Старовижівського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» від 2004 року, який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га частково належить до земель лісогосподарського призначення та з користування державного підприємства не вилучалась (листи Філії «Поліський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» від 17.02.2025 № 2356/34.6.1-2025 та від 10.04.2025 № 4954/34.6.3-2025).

Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням комплексною експедицією у 2003 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект. Матеріали лісовпорядкування ДП «Старовижівське лісове господарство» затверджені протоколом технічної наради від 30.12.2003 за підсумками розширеного безперервного лісовпорядкування в лісових підприємствах об`єднання «Волиньліс».

Вказана інформація також підтверджена сертифікованим інженером- землевпорядником Бучко Н.М., якою виготовлено схему, що відображає інформацію про часткове розташування спірної земельної ділянки у межах матеріалів лісовпорядкування ДП «Старовижівське лісове господарство» (лист Філії «Поліський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» від 16.10.2025 № 12294/34.6.3-2025 з додатками) із зазначенням каталогу координат окружної межі земель лісогосподарського призначення. Площа часткового накладення становить 1,8295 га.

Відповідно до Наказу Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 31.03.2025 № 36 затверджено матеріали базового лісовпорядкування 2022 року по Ковельському надлісництві Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України». Згідно матеріалів лісовпорядкування від 2022 року спірна земельна ділянка також розташована у межах земель, на яких веде лісове господарство державне підприємство.

Вказана земельна ділянка належала до земель лісогосподарського призначення згідно матеріалів лісовпорядкування 2004, 2013 років та чинних на даний час матеріалів 2022 року.

Згідно з актом обстеження лісових насаджень вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га частково накладається на виділ 34 кварталу 1 Старовижівського лісництва колишнього ДП «Старовижівське лісове господарство» (наданий час Філії «Поліській лісовий офіс» ДП «Ліси України»), у якому зростають дерева віком 63 роки, висотою 23 метрів, головна порода вільха чорна.

Інформація про накладення земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське лісове господарство» підтверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» від 03.02.2025 № 02/156-25, згідно додатків якого вбачається часткове розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісогосподарського призначення згідно матеріалів лісовпорядкування 2012 року, зокрема кварталу 1, виділів 34 Старовижівського лісництва ДП «Старовижівське лісове господарство».

Суд вказує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16 та від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО "Укрдержліспроект", як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14 та від 27.01.2015 у справі № 21-570а 14, саме планово-картографічні матеріали є належними правовстановлюючими документами на право постійного користування і являлись основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами. Вказані висновки також застосовано і у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 911/3685/17.

Відповідно до інформації Геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами України (геопорталу «Ліси України» - gis.lisproekt.gov.ua) та викопіюванням з Державного земельного кадастру із застосуванням шару "Ліси" підтверджується факт розташування спірної земельної ділянки у межах земель, якими державне лісогосподарське підприємство користується на підставі матеріалів лісовпорядкування .

З ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ст. ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не е ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс-18, пункти 43, 89), володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Крім того, згідно правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13) відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Таким чином, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Права володіння, користування та розпорядження майном належить власнику майна (ч.1 ст. 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.

У цій справі незаконні накази органів державної влади, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично обумовили формальне набуття Старовижівською селищною радою права власності на спірну земельну ділянку.

При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12 135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12 158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14 125цс20, пункти 63, 74).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зроблено висновок, що належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги прокуратури про витребування на користь держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Старовижівської селищної ради частину земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 1,8295 га підставні та підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з частиною 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина 1 статті 182 ЦК України).

За змістом положень частин 1-4 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частини 10 статті 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З наведеного вбачається, що повернення земельних ділянок у володіння власника (титульного володільця) шляхом задоволення позовної вимоги про витребування майна в повній мірі не відбувається з огляду на те, що частина спірної земельної ділянки немає статусу об`єкта цивільних прав, тому рішення суду про витребування майна не є підставою для здійснення реєстратором відповідних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття закритого розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки Відповідачем наразі зареєстровано право не на витребувану частину спірної земельної ділянки, а на земельну ділянку, яка включає в собі як ділянку лісогосподарського призначення державної форми власності, так і частину ділянки лісогосподарського призначення відповідача, що не відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до статей 125, 126 ЗК України виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (частина 1 статті 3 вказаного Закону).

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор, окрім іншого, під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015№1127, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.

Спеціальний Закон, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до положень статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.

Згідно із пунктом 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

З урахуванням положень частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку площею 3,4721 га з кадастровим номером :07:000:0510 та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 3,4721 га з кадастровим номером :07:000:0510 у Державному земельному кадастрі.

Щодо звернення прокурора в інтересах держави.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що зазначені законом.

Згідно зі ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у передбачених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення по суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, вказаний орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (п. 2 ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави; нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.

Захист від порушень права власності Українського народу безперечно належить до сфери державного інтересу й повинен забезпечуватись усіма передбаченими Конституцією України правовими механізмами, у тому числі через представництво інтересів держави в суді органами прокуратури.

Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

На даний час Волинська обласна військова адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

З урахуванням зазначеного, дану позовну заяву подано в інтересах Волинської обласної військової адміністрації, як уповноваженого органу на розпорядження спірною земельною ділянкою.

Листом від 23.01.2025 № 15-125 вих-25 обласною прокуратурою повідомлено Волинську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення земельного законодавства .

У відповідь на зазначений лист адміністрацією інформовано, що заходи щодо усунення перешкод у здійсненні права розпорядження землями лісогосподарського призначення не вживались, при цьому висловлено позицію про неможливість звернення до суду у зв`язку обмеженим бюджетним фінансуванням.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обласною прокуратурою інформовано Волинську обласну військову адміністрацію про намір пред`явити позов (лист від 31.10.2025 № 15-1352вих-25).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначила, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Наведені прокурором обставини відповідно до ст. 131 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру свідчать про наявність підстав для представництва прокурором права та інтересів держави у суді.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор обрав такий спосіб захисту, який може відновити порушені інтереси держави та попередити загрозу порушення права на землі державної власності.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідачів то витрати по сплаті судового збору в сумі 7 267.20 грн слід покласти на них.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Старовижівської селищної ради (, 44401, Волинська обл., Ковельський район, селище Стара Вижівка, площа Миру, 3) частину земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 1,8295 га з координатами (1 X 5 698 545,470 Y 1 365 398,330; 2 X 5 698 543,834 Y 1 365 405,976; 3 X 5 698 536,534 Y 1 365 417,527; 4 X 5 698 527,050 Y 1 365 419,760; 5 X 5 698 480,770 Y 1 365 422,331; 6 X 5 698 461,060 Y 1 365 437,761; 7 X 5 698 451,630 Y 1 365 460,041; 8 X 5 698 424,200 Y 1 365 472,891; 9 X 5 698 411,329 Y 1 365 474,283; 10 X 5 698 365,468 Y 1 365 464,978; 11 X 5 698 372,709 Y 1 365 445,661; 12 X 5 698 407,060 Y 1 365 431,761; 13 X 5 698 407,060 Y 1 365 418,901; 14 X 5 698 371,069 Y 1 365 412,050; 15 X 5 698 325,448 Y 1 365 399,011; 16 X 5 698 333,661, Y 1 365 378,610; 17 X 5 698 359,151, Y 1 365 331,143; 18 X 5 698 361,168, Y 1 365 329,440; 19 X 5 698 394,945, Y 1 365 351,294; 20 X 5 698 393,329, Y 1 365 355,872; 21 X 5 698 382,330, Y 1 365 364,986; 22 X 5 698 392,701, Y 1 365 381,956; 23 X 5 698 400,954, Y 1 365 380,208; 24 X 5 698 399,780, Y 1 365 388,910; 25 X 5 698 415,199, Y 1 365 396,620; 26 X 5 698 482,050, Y 1 365 388,910; 27 X 5 698 492,340, Y 1 365 376,911; 28 X 5 698 485,480, Y 1 365 363,191; 29 X 5 698 476,910, Y 1 365 354,620; 30 X 5 698 492,340, Y 1 365 321,201; 31 X 5 698 511,190, Y 1 365 304,921; 32 X 5 698 512,050, Y 1 365 286,920; 33 X 5 698 531,760, Y 1 365 278,351; 34 X 5 698 562,610, Y 1 365 288,631; 35 X 5 698 575,470, Y 1 365 299,771; 36 X 5 698 577,180, Y 1 365 320,340; 37 X 5 698 566,900, Y 1 365 332,341; 38 X 5 698 541,189, Y 1 365 339,201; 39 X 5 698 526,619, Y 1 365 345,201; 40 X 5 698 541,880, Y 1 365 382,271).

3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га в Державному земельному кадастрі.

4. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0510, площею 3,4721 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

5. Стягнути з Старовижівської селищної ради ( 44401, Волинська обл., Ковельський район, селище Стара Вижівка, площа Миру, 3, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 3 633,60 грн. витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ( м. Харків, вул. Космічна, 21, 2 підїзд, поверх 8,9 ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 3 633,60 грн. витрат зі сплати судового збору

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

28.01.2026

Суддя Микола ШУМ