ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"27" січня 2026 р. Справа № 916/3572/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
про стягнення 409293,83 грн.
За участю представників сторін:
від позивача Польщіна Т.Л., самопредставництво;
від відповідача не з`явився;
третя особа Михайлов В.В., самопредставництво.
Обставини справи.
Державна екологічна інспекція південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про стягнення суму шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу у вигляді збитків, нанесених державі Україна у розмірі 409293,83 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4911,53 грн позивач просить суд стягнути з відповідача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) Кожухарем Сергієм Анатолійовичем 09 лютого 2022 року було проведено перевірку фактів знищення лісових насаджень, в результаті чого виявлено незаконні рубки дерев породи "Сосна кримська" в загальній кількості 95 штук, у лісовому масиві, розташованого за координатами 47о37'40.9''N 29о39'37.5''Е по правій стороні дороги Е584 напрямок "Окни-Ананьїв".
За результатами обстеження лісових ділянок, їх фактичного стану на території Куяльницької сільської ради, складено акт № 8 від 09 лютого 2022 року, який містить відомості про виявлені порушення. Згідно розрахунків, розмір вказаної шкоди на земельних ділянках лісогосподарського призначення становить 409293,83 грн.
Позивач зазначає, що збитки у розмірі 409293,83 завдані інтересам держави, внаслідок порушення природоохоронного законодавства, не відшкодовані та підлягають до стягнення з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 справу № 916/3572/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
03 вересня 2025 до суду від Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) надійшло клопотання про долучення доказів, в якому заявник просить суд долучити до матеріалів справи № 916/3572/25 докази сплати судового збору, а саме платіжну інструкцію від 01.09.2025 № 603.
Клопотання про долучення доказів з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі № 916/3572/25. Справу № 916/3572/25 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.09.2025 о 10:00 год.
Вказаний відзив на позовну заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 30.09.2025 призначено підготовче засідання у справі на 04.11.2025 об 11:30 год.
04 листопада 2025 року до суду від Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що Головне управління Держземагенства в Одеській області не є лісокористувачем в розумінні ст. 17 Лісового кодексу України, а посилання Кульницької сільської ради на п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України, яка визначає вимоги здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень саме як лісокористувачами (в рамках ведення лісового господарства) - є безпідставними.
Вказані додаткові пояснення позивача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 04.11.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/3572/25 на 30 днів. Відкладено підготовче засідання у справі на 02.12.2025 о 10:30 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 02.12.2025 о 10:30 год.
- Поновити процесуальний строк Головному управлінню для подачі пояснень у справі № 916/3572/25;
- Прийняти пояснення Головного управління та врахувати їх при розгляді справи;
- Позовну заяву Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) у справі № 916/3572/25 задовольнити у повному обсязі.
У підготовчому засіданні 24.12.2025 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 23.12.2025 про поновлення процесуального строку на подання пояснень у справі № 916/3572/25, поновлено третій особі строк для подання пояснень та залучено до матеріалів справи пояснення Головного управління Держгеокадастру в Одеській від 23.12.2025.
Ухвалою суду від 24.12.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/3572/25, постановлено здійснити розгляд справи № 916/3572/25 по суті впродовж розумного строку, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2026 о 16:00 год..
27 січня 2026 року до суду від Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 27.01.2025 суд протокольною ухвалою відмовив відповідачу у задоволенні клопотання (вх. №3045/256 від 27.01.2026) про відкладення розгляду справи.
Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, то суд дійшов висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка представника відповідача у судове засідання 27.01.2026 не була визнана судом обов`язковою, тим більше відповідач у підготовчому засіданні 24.12.2025 погодився на призначення справи до судового розгляду по суті на 27.01.2026, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні доказів.
Також відповідач не був позбавлений права надати до суду в письмовому вигляді промову (заключне слово).
Стаття 42 ГПК України встановлює, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.
Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду заяви призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Враховуючи наведене, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду заяви, вважає відсутніми підстави для відкладення розгляду цієї справи та дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті у судовому засіданні 27.01.2026 без участі представника відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.
Представник третьої особи у судовому засіданні 27.01.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у письмових поясненнях.
У судовому засіданні 27.01.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду і повідомлено учасників справи про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
Матеріали справи свідчать, що Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (надалі інспекція або позивач) в рамках забезпечення контролю за додержанням природоохоронного законодавства на території Одеської області, здійснено розгляд звернення громадянки ОСОБА_1 на Урядову «гарячу лінію» від 11.01.2022 за реєстраційним № НЕ-13614081 надісланого листом Державної екологічної інспекції України від 18.01.2022 № 506/3.1/9-22.
Позивач зазначає, що під час проведення заходу контролю у частині охорони, захисту, використання та відтворення лісів 09.02.2022 встановлено факти незаконних рубок сиро ростучої деревини породи "Сосна кримська" в кількості 95 дерев в лісовому масиві не наданому в користування розташованого за координатами 47°37'40.9"N 29°39'37.5"E по правій стороні дороги Е584 напрямком "Окни Ананьїв" (Одеська область, Подільський район, адміністративна територія Куяльницької сільської ради).
Вказані рубки здійснювались на ділянці лісу не наданого в користування на адміністративній території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та які не були відведені у лісосіку в минулих роках, що є порушенням ст. ст. 12, 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 10 Закону України "Про рослинний світ", ст. ст. 69, 70 Лісового Кодексу України, відповідальність за яке передбачено ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 40 Закону України "Про рослинний світ", ст. 105, ст. 107 Лісового Кодексу України.
Внаслідок порушень була заподіяна шкода лісу у вигляді збитків на суму: 409293,83 грн, яка розрахована Інспекцією за таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу (додаток № 1), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665.
Враховуючи, що завдана шкода є істотною Інспекцією на адресу ГУ НП в Одеській області було направлено повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 29.06.2022 за № 17.1.0/ПО.
Також Інспекцією на адресу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної було направлено повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 11.07.2022 року за № 18/1.0/ПО
Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стали матеріали Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області).
Так, Подільською окружною прокуратурою 07.08.2025 повідомлено Куяльницьку сільську раду листом № 61-5205ВИХ-25 щодо виявленого факту порубки дерев невстановленими особами, внаслідок якого заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу.
Позивач зазначає, що на момент звернення до суду, сума шкоди, заподіяна навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених державі Україна становить 409293,83 грн.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) підлягають задоволенню, з таких підстав.
Стаття 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової шкоди.
Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Статтею 1 Лісового кодексу України (надалі - ЛК України) визначено, що ліс - тип природних комплексів, у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (надалі - Закон) природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ) знаходяться під державною охороною.
Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України (ст. 2 ЛК України).
Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст. 16 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
Статтями 17-18 ЛК України встановлено, що у постійне та тимчасове користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства надаються на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища .
Частиною 2 ст. 19 ЛК України встановлено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями ст. 63 ЛК України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та Інших пошкоджень.
Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч. 1 ст. 86 ЛК України).
Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів (ст. 105 ЛК України).
Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі не встановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода (ч. 2 ст. 107 ЛК України).
Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Матеріали справи свідчать, що, відповідно до Акту № 8 обстеження місця події від 09.02.2022 (т. 1, а.с. 13), місце здійснення факту правопорушення: території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у лісовому масиві не наданому в користування розташованого за координатами 47о37'40.9''N 29о39'37.5''Е по правій стороні дороги Е584 напрямок "Окни-Ананьїв"
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у ст. 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.
Разом з тим, приписами ЛК України унормовано відшкодування органом місцевого самоврядування шкоди, заподіяної лісу, не наданому в користування у разі не встановлення осіб, винних у заподіянні шкоди.
Тому, у даному випадку неправомірність дій особи не встановлюється, оскільки така особа відсутня.
Так, Верховний Суд у постанові від 19.09.2024 справі № 918/1356/23 зазначив, що за відсутності встановлених винних осіб у незаконній вирубці дерев та за обставини виявлення незаконної вирубки дерев на земельній ділянці, вкритій лісовою рослинністю, яка знаходиться у межах території відповідача - Рокитнівської селищної ради, у спірних правовідносинах наявні усі умови, передбачені частиною другою статті 107 ЛК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі цієї норми закону за завдання шкоди лісу внаслідок незаконної вирубки дерев і саме відповідач, як орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода, є особою, відповідальною за виявлене правопорушення у вигляді незаконної вирубки дерев.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.05.2025 у справі № 918/710/24 зазначив, що ч. 2 ст. 107 ЛК України не ставить настання відповідальності органу місцевого самоврядування за порушення лісового законодавства вигляді відшкодування шкоди, заподіяної лісу, у залежність від того, чи спірні земельні ділянки належать до комунальної чи до державної власності.
Зміст приписів цієї статті кореспондується із приписами статті 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" щодо покладення відповідальності на орган місцевого самоврядування, на території якого завдана шкода.
У постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 918/1356/23 у подібних правоідносинах у контексті застосування статті 107 ЛК України також зазначено, що протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу. Вина відповідача презюмується та ним не спростована.
Як встановлено судом, листом Подільський РУП ГУ НП в Одеській області (т.1, а.с. 40) повідомив, що по факту виявленої 09.02.2022 незаконної порубки 95 дерев породи "Сосна кримська" в лісовому масиві не наданому в користування, розташованого за координатами 47о37'40.9''N29о39'37.5''Е по правій стороні дороги Е584 напрямок "Окни-Ананьїв", вжитими в ході перевірки заходами, станом на 25.08.2025 правопорушників не встановлено, у зв`язку з чим про підозру не повідомлялось.
Таким чином, з урахуванням приписів норми ч. 2 ст.107 ЛК України, за відсутності встановлених винних осіб, на Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної державі, внаслідок незаконної вирубки дерев, яка, на даний час, не відшкодована.
Розділом VIII Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25 червня 1991 року № 1264-XII (надалі Закон 1264-XII) врегульовано питання державного контролю і нагляду у галузі охорони навколишнього природного середовища.
Так, згідно ст. 34 Закону 1264-XII завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища визначено статтею 202 Закону 1264-XII.
До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог природоохоронного законодавства, зокрема, про охорону, захист та відтворення лісів.
Згідно з розділом ІІ Положення, Інспекція пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами (п. 9); вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах (п. 10).
Відповідно до частини 2 статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», роз`яснення Міністерства юстиції України від 30.05.2003 №21-14-1297 та листа Верховної Ради України від 17.06.2003 № 06/10-576, грошові стягнення за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються в повному обсязі до місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди.
Наказом Міністерства фінансів України № 11 від 14.01.2011 затверджено класифікацію доходів бюджету. Та відповідно до вказаного наказу код класифікації доходів бюджету: 24062100 - Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 16 лютого 2011 року «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» органи Державної екологічної інспекції України забезпечують контроль справляння надходжень бюджету за наступним кодом бюджетної класифікації доходів бюджету 24062100 (Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності).
Отже, усі збитки, заподіяні державі Україна внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, у тому числі внаслідок незаконної рубки дерев, повинні зараховуватися до спеціального фонду бюджету за наступним кодом класифікації - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».
При цьому, контроль за надходженням таких стягнень покладено на органи Державної екологічної інспекції.
Отже, знищенням лісових насаджень, як частини лісу, державі Україна заподіяно майнову шкоду, а Державна екологічна інспекція Південно Західного округу (Миколаївська та Одеська області) є єдиним органом державної влади у межах територіальної юрисдикції стосовно реалізації повноважень в галузі охорони, захисту та використання лісів України, а також відшкодування таких збитків згідно Положення
Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1, 2 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, у даному випадку, шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, підлягає відшкодуванню на спеціальний фонд Куяльницької територіальної громади, оскільки саме на вказаній території здійснено порушення.
Отже, зважаючи на вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області збитків у розмірі 409293,83 грн, нанесені державі Україна, внаслідок порушення природоохоронного законодавства, оскільки саме на вказаній території здійснено порушення.
27 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 28.04.2021 № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 24, у відповідності до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;
г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;
д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;
е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Згідно з ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки врегульована статтею 117 ЗК України та здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених ЗК України.
При цьому, частина друга статті 117 ЗК України визначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать зокрема земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.
Наведені приписи законодавства свідчать, що не можуть вважатися землями державної власності, зокрема землі що не використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування.
Решта доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Щодо інших доводів учасників справи, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в розмірі 4911,53 грн покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити повністю.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 04.02.2026.

Суддя Нікітенко С.В.