ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" січня 2026 р. м. Київ Справа № 911/182/26

Суддя Бабкіна В.М., розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 6, офіс 521)

та до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 б/н від 20.01.2026 р. (вх. № 8711 від 21.01.2026 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та до ОСОБА_2 , інша особа - ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як слідує з позову, ОСОБА_1 просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича, виданий за договором споживчого кредиту № 94002 від 17.03.2021 р.

Подана до суду позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

ГПК України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках (стаття 20).

Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 р. № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац 2 пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 р. № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як слідує з позову, спір у даній справі виник щодо виконавчого напису від 17.12.2021 р., вчиненого нотаріусом на підставі договору споживчого кредиту № 94002 від 17.03.2021 р., стороною якого, як слідує з виконавчого напису, виступає громадянка України ОСОБА_1 , тобто фізична особа.

За змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду господарським судом, оскільки стосується захисту цивільного права, є приватноправовим і за суб`єктним складом має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення спрямоване на розгляд вимог фізичної особи як боржника за договором споживчого кредиту.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 № б/н від 20.01.2026 р. (вх. № 8711 від 21.01.2026 р.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити та роз`яснити заявникові, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 б/н від 20.01.2026 р. (вх. № 8711 від 21.01.2026 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису від 17.12.2021 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за договором № 94002 від 17.03.2021 р., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 26.01.2026 р.

Суддя В.М. Бабкіна