ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа№ 911/837/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги державного підприємства "Чайка" на рішення господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/837/25 (суддя - Мальована Л.Я.)

за позовом фермерського господарства "Стимул"

до державного підприємства "Чайка"

про стягнення 122 520,42 грн,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року фермерське господарство (далі - ФГ) "Стимул" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до державного підприємства (далі - ДП) "Чайка" про стягнення 122 520,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2022 між ДП "Чайка", як замовником, та ФГ "Стимул", як перевізником, укладено договір про надання послуг по перевезенню товарного зерна № 1 (далі - договір), на виконання якого перевізником у вересні 2022 року надано замовнику послуги з перевезення автотранспортом вантажу, які останнім оплачені частково, у зв`язку з чим позивач просив стягнути заявлену заборгованість з відповідача.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.09.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ДП "Чайка" на користь ФГ "Стимул" 122 520,42 грн боргу та 3 028,00 грн судового збору за подання позову.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати отриманих послуг з перевезення за договором у сумі 122 520,42 грн, при цьому строк звернення позивачем з даним позовом не було пропущено, оскільки з 24.02.2022 року введено правовий режим воєнного стану в Україні, який на день розгляду справи не скасований, а відповідно до п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу (далі - ЦК) України у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ДП "Чайка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що до заявлених вимог, які пред`явлені перевізником до вантажовідправника встановлюється шестимісячний строк позовної давності згідно положень ст. 315 Господарського кодексу (далі - ГК) України. Разом з цим вказана стаття відсутня у переліку п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, а отже такий строк не був продовжений, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин наслідки сливу строку позовної давності та не відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 20.01.2026.

30.12.2025 до апеляційного суду надійшов відзив позивача, в якому представник зазначав, що заява відповідача про застосування спливу строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позовна давність продовжується на строк дії воєнного стану.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики ЄСПЛ критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші.

В судове засідання, яке відбулось 20.01.2026, сторони не з`явились, повідомлені належним чином і за висновками апеляційного суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2022 між ДП "Чайка", як замовником, та ФГ "Стимул", як перевізником, укладено договір про надання послуг по перевезенню товарного зерна № 1 (далі - договір; а.с. 7 том 1), відповідно до умов якого перевізник бере на себе зобов`язання з перевезення вантажу (зерна), у порядку і на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов`язується виплатити виконавцеві за перевезення вантажу (зерна) передбачену договором оплату.

Відповідно до п. 1.3 договору на кожну партію вантажу сторони погоджують заявку, в усній формі, про найменування і кількість вантажу, упаковка вантажу, час (строк) відправлення і доставки вантажу, напрями, маршрут, відстані перевезення, додаткові умови, якщо вони наявні. Заявки на кожен рейс погоджуються сторонами засобами в усній формі і є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 4.1 договору вартість послуг, що надаються за цим договором, визначається в усній формі, погодженої сторонами обсягу перевезень і вартість перевезення в залежності від відстані навантаження до відстані вивантаження вантажу (зерна). Оплата відбувається згідно з рахунком на оплату за кожен рейс.

Пунктом 4.2 договору сторони встановили, шо розрахунки за надані послуги здійснюються замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника протягом 5-ти банківських днів із моменту надання товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) або інших документів, що підтверджують надання перевізником послуг перевезення. Датою отримання перевізником безготівкових коштів є дата зарахування таких коштів на його розрахунковий рахунок.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 07.09.2022 по 30.09.2022 включно (п. 6.1 договору).

На виконання умов договору перевізник надав замовнику, який є вантажовідправником, послуги з перевезення зерна на загальну суму 364 618,84 грн, що підтверджується: актами здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) № 1 від 08.09.2022 на суму 60 122,10 грн, № 2 від 08.09.2022 на суму 59 018,10 грн, № 4 від 14.09.2022 на суму 61 272,11 грн, № 5 від 14.09.2022 на суму 61 686,11 грн, № 6 від 19.09.2022 на суму 61 122,12 грн, № 7 від 19.09.2022 на суму 61 398,30 грн та ТТН № 62 від 06.09.2022, № 61 від 06.09.2022, № 8 від 11.09.2022, № 9 від 11.09.2022, № 87 від 15.09.2022, № 88 від 15.09.2022, для оплати яких перевізником складені рахунки-фактури, що оплачені замовником частково в сумі 242 098,42 грн згідно платіжних інструкцій № 9551 від 23.09.2022 на суму 61 272,11 грн, № 9552 від 23.09.2022 на суму 59 018,10 грн, № 9553 від 23.09.2022 на суму 60 122,10 грн № 9554 від 23.09.2022 на суму 61 686,11 грн (а.с. 8-29 том 1).

05.10.2023 позивач направив відповідачу претензію з вимогою протягом 7-ми календарних днів погасити заборгованість у сумі 122 520,42 грн (а.с. 30-31 том 1), яка не була виконана відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати отриманих послуг з перевезення вантажу за договором і строк звернення позивачем з даним позовом не було пропущено.

Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 306 ГК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що перевезенням вантажів у цьому кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку невстановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, перевізником надано послуги з перевезення вантажу на загальну суму 364 618,84 грн, що підтверджується ТТН та актами здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг), які оплачені замовником частково в сумі 242 098,42 грн, тож заборгованість в розмірі 122 520,42 грн є документально доведеною.

Разом з цим відповідач у відзиві на позов зазначав, що послуги з перевезення автотранспортом були надані позивачем у 2022 році, однак він звернувся до господарського суду з даним позовом у березні 2025 року, у зв`язку з чим слід застосувати сплив строку позовної давності до заявлених вимог (а.с. 51-53 том 1).

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти.

Згідно з ч. 3 ст. 925 ЦК України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/11949/20 дійшла висновку, що ст. 925 ЦК України є загальною нормою.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Положення ч. 3 ст. 925 ЦК України та ч. 5 ст. 315 ГК України співвідносяться як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 168 Статуту автомобільних доріг позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають з цього статуту, можуть бути пред`явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності в арбітраж або суд протягом 6-ти місяців. Вказаний шестимісячний строк обчислюється:

а) по стягненню штрафу за непред`явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред`явлення позову.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, положення договору, а також правову позицію Верховного Суду, оскільки між сторонами даного спору виникли правовідносини з перевезення вантажу, і відповідач (замовник) є вантажовідправником за договором перевезення, до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 315 ГК України та ст. 168 Статуту автомобільних доріг.

Слід зазначити, що ст. 315 ГК України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину як у п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, так і у п. 7 розділу "Прикінцеві положення" ГК України, у зв`язку з чим не підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (постанова Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 914/3716/21).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Станом на дату розгляду даної справи правовий режим воєнного стану в Україні не скасований.

Відповідно до п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Колегія суддів зазначає про те, що в переліку статей, передбаченого п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, відсутня ст. 315 ГК України, а отже строк позовної давності у спірних правовідносинах не було продовжено як на строк дії карантину, так і на строк дії на території України правового режиму воєнного стану.

Зі встановлених обставин справи вбачається, що перевезення вантажів здійснювалося позивачем у вересні 2022 року, однак він звернувся до господарського суду з даним позовом лише у березні 2025 року, а отже позивач при зверненні з даним позовом допустив пропуск строку спеціальної позовної давності, встановлений ч. 5 ст. 315 ГК України та ст. 168 Статуту автомобільних доріг.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).

Враховуючи вищенаведене, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість позову, однак відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції подано заяву про застосування позовної давності, яка визнана обґрунтованою, то у задоволенні позову необхідно відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків щодо задоволення позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Чайка" на рішення господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/837/25 задовольнити.

Рішення господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/837/25 скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову фермерського господарства "Стимул".

Стягнути з фермерського господарства "Стимул" (67023, Одеська обл., Березівський р-н, село Ісаєве, вул. Шкільна, буд. 7; ) на користь державного підприємства "Чайка" (08330, Бориспільський р-н, Київська обл., с. Дударівка, вул. Гоголя, буд. 62-А; ) 3 633 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Київської області видати наказ.

Матеріали справи № 911/837/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.01.2026.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко