ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 902/1281/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санпарк-В"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (у складі колегії суддів: Бучинська Г.Б. (головуючий), Василишин А.Р., Філіпова Т.Л.)

та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 (суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Куликів Ойл"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл"

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Енерджи"

до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Санпарк-В"

про стягнення 2 605 350,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий зміст обставин справи

1.1. До Господарського суду Вінницької області 15.09.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Куликів Ойл" (надалі - ТОВ "Куликів Ойл", Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" (надалі - ТОВ "Трейд Енерджі Інтернешнл", Відповідач 1), до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Енерджи" (надалі - ТОВ "Маркет Енерджи", Відповідач 2) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санпарк-В" (надалі - ТОВ "Санпарк-В", Відповідач 3, Скаржник) про солідарне стягнення 2 605 350,40 грн заборгованості.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ "Куликів Ойл" та ТОВ "Трейд Енерджі Інтернешнл" був укладений договір поставки нафтопродуктів № 1103-1 від 11.03.2025, за яким Позивач поставив товар на 3 051 350,40 грн, однак Відповідач 1 сплатив лише 446 000,00 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість 2 605 350,40 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань між Позивачем, Відповідачем 1 та Відповідачами 2, 3 укладено договори поруки № № 2,3,4,5 від 13.03.2025, проте поручителі, отримавши вимоги, у встановлений строк борг не погасили, що й зумовило звернення Позивача до суду про солідарне стягнення заборгованості.

1.3. Одночасно з позовною заявою 15.09.2025 до суду від ТОВ "Куликів Ойл" надійшла заява № б/н від 15.09.2025 про забезпечення позову, у якій Позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом:

1.1. накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Маркет Енерджи" (ідентифікаційний код юридичної особи - 43642385), які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Маркет Енерджи" в межах суми позову у розмірі 2 605 350,40 грн;

1.2. накладення арешту на комплексну інженерну споруду для виробництва електричної енергії з біогазу, загальною площею (кв. м): 47,4; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06, що знаходяться за адресою: Вінницька обл., Вінницький район, с/рада Стадницька, "Ферма" урочище, буд. 7, що належить на праві власності за ТОВ "Маркет Енерджи" (ідентифікаційний код юридичної особи - 43642385);

1.3. накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Санпарк-В" (ідентифікаційний код юридичної особи - 42777749), які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Санпарк-В" в межах суми позову у розмірі 2 605 350,40 гривень;

1.4. накладення арешту на земельну ділянку, площею (га) 0,05, кадастровий номер: :02:000:0102, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, що належить на праві власності ТОВ "Санпарк-В" (ідентифікаційний код юридичної особи - 42777749);

1.5. накладення арешту на земельну ділянку, площею (га): 0,06, кадастровий номер :04:001:0098, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належить на праві власності ТОВ "Санпарк-В" (ідентифікаційний код юридичної особи - 42777749);

1.6. накладення арешту на комплекс будівель і споруд АЗС, загальною площею (кв. м): 110; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, що знаходяться за адресою: Вінницька обл., Вінницький р., тг Вінницька, автодорога Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка, 399 км + 708 м (автодорога Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка, 399 км + 708 м), будинок б/н, що належить на праві власності ТОВ "Санпарк-В" (ідентифікаційний код юридичної особи - 42777749);

1.7. накладення арешту на земельну ділянку, площею (га): 0,1895, кадастровий номер :01:004:0542, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257, що належить на праві власності ТОВ "Санпарк-В" (ідентифікаційний код юридичної особи - 42777749);

1.8. накладення арешту на комплекс будівель і споруд, загальною площею (кв. м): 617,1; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230, що знаходяться за адресою: Вінницька обл., Вінницький р., м. Немирів, вул. Польова, буд. 3, що належить на праві власності ТОВ "Санпарк-В" (ідентифікаційний код юридичної особи - 42777749).

1.4. Заяву про вжиття заходів щодо забезпечення позову ТОВ "Куликів Ойл" обґрунтовує тим, що Відповідач 1 був стороною в інших судових справах (№ 902/585/25, № 902/743/25) за результатами розгляду яких ухвалено судові рішення, які набрали законної сили про стягнення з нього заборгованості в аналогічних відносинах за прострочення в оплаті (не оплати) за раніше поставлений товар.

За твердженням заявника рішення судів перебувають на примусовому виконанні у Першому ВДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ та у приватних виконавців Турського О.В. та Думанської А. Л., однак ці судові рішення не виконані. На його переконання, примусове стягнення із ТОВ "Трейд Енерджі Інтернешнл" визначеної у позовній заяві заборгованості, а також заборгованості згідно з рішеннями судів, у наведених вище справах про стягнення на користь третіх осіб - є неможливим, оскільки жодним нерухомим майном Відповідач 1 не володіє (що підтверджується відповідною Інформацією, що отримана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно); на рахунках, які відкриті Відповідачем 1 у банківських установах - відсутні кошти, які б могли бути списані - в рахунок погашення наведеної заборгованості (арешт на які накладений ухвалою Господарського суду Вінницької області про забезпечення позову від 07.05.2025 (справа № 902/585/25) та відповідними постановами виконавців за результатами примусового стягнення заборгованості.

Також, Позивач зауважив що за укладеними договорами поруки із ТОВ "Маркет Енерджи", ТОВ "Санпарк-В" поручителі взяли на себе зобов`язання разом із ТОВ "Трейд Енерджі Інтернешнл" нести солідарну відповідальність з оплати вартості поставленого Відповідачу 1 товару та зазначив про встановлення згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав про наявність зареєстрованого на праві власності за вказаними товариствами майна. Заявник наголошує, що поручителі в порушення взятих на себе зобов`язань відповідно до укладених договорів поруки, в установлені строки у добровільному порядку уникають здійснення сплати заборгованості за поставлений Відповідачу 1, проте не оплачений товар. У такий спосіб, не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та на майно поручителів та заборони його відчуження у будь-який спосіб, надалі унеможливить та/або ускладнить ефективний захист та відновлення порушених прав ТОВ "Куликів Ойл", за захистом яких воно звернулося до суду. Скаржник зазначає, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову, Відповідачі 2, 3 матимуть можливість безперешкодно укласти ряд цивільноправових угод з відчуження об`єктів нерухомого майна, що належать їм на праві власності.

1.5. Представник Відповідача 3 зазначив, що у разі постановлення судом ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову таке забезпечення має бути застосоване виключно за умови вжиття заходів зустрічного забезпечення у розмірі 2 605 350,40 грн, як гарантія забезпечення його прав та інтересів у цій справі.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 у справі № 902/1281/25 частково задоволено заяву представника ТОВ "Куликів Ойл" про забезпечення позову у справі № 902/1281/25 та накладено арешт на грошові кошти, що належать ТОВ "Маркет Енерджи", які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Маркет Енерджи" та на нерухоме майно, яке належить ТОВ "Маркет Енерджи" у межах суми позову 2 605 350,40 грн; накладено арешт на грошові кошти, що належать ТОВ "Санпарк-В", які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Санпарк- В" та на нерухоме майно, яке належить ТОВ "Санпарк-В" у межах суми позову 2 605 350,40 грн, у задоволенні решти вимог заяви ТОВ "Куликів Ойл" про забезпечення позову у справі № 902/1281/25 - відмовлено, у задоволенні заяви представника ТОВ "Санпарк-В" про застосування заходів зустрічного забезпечення позову в сумі 2 605 350,40 грн - відмовлено.

2.2. Відповідна ухвала мотивована тим, що такий захід забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти та майно Відповідачів 2,3 в межах суми позову забезпечить реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову, а тому є адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів вказаних осіб, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

При цьому зазначено, що застосований захід забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача 2, 3, оскільки грошові кошти та майно, на які накладається арешт залишаються у володінні та користуванні цих осіб, водночас тимчасово обмежується лише можливість розпоряджатися грошовими коштами та майном у межах накладеного арешту та спрямований на запобігання перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову у цій справі.

Одночасно місцевий господарський суд, врахувавши обставини справи станом на момент розгляду заяви, дійшов висновку про відсутність необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви Відповідача 3 про застосування заходів зустрічного забезпечення.

2.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 у справі № 902/1281/25 залишено без змін.

2.4. При ухваленні відповідної постанови суд апеляційної інстанції погодився з наведеним судом першої інстанції обґрунтуванням наявності підстав для часткового задоволення заяви ТОВ "Куликів Ойл" про забезпечення позову у справі № 902/1281/25. При цьому колегія суддів виснувала, що сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження Відповідачами 2, 3 належними їм активами (нерухомим майном та грошовими коштами) створює реальну загрозу ускладнення та/або унеможливлення ефективного виконання майбутнього рішення суду.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Санпарк-В" просить Суд скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 у справі № 902/1281/25 та ухвалити нове рішення про відмову ТОВ "Куликів Ойл" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

3.2. В обґрунтування заявлених вимог Скаржник вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 136, 137, 139 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що вони, задовольнивши частково заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту одночасно на грошові кошти та нерухоме майно, порушили принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Також Скаржник наголошує на недосліджені судами необхідності доведення Позивачем можливості та вчинення Відповідачами недобросовісних дій, спрямованих на створення труднощів у подальшому виконанні судового рішення у разі задоволення позову.

У зв`язку з чим вказує про неврахування правових висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, у від 14.06.2018 у справі № 910/361/18.

Також Скаржник указує на необґрунтованість відмови у задоволенні заяви Відповідача 3 про застосування заходів зустрічного забезпечення, оскільки, на його переконання, у цій справі зустрічне забезпечення є необхідним заходом, спрямованим на належний захист прав та інтересів Відповідача 3. У цьому контексті ТОВ "Санпарк-В" наголошує, що суди не надали належної правової оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів здійснення господарської операції, зокрема первинних документів, оформлених відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а відтак відсутні докази існування заявленої до стягнення заборгованості у сумі 2 605 350,40 грн.

Одночасно Скаржник зазначає про порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального законодавства у зв`язку з відмовою колегії суддів у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи. На його переконання, відмова у відкладенні розгляду апеляційної скарги фактично позбавила його права на справедливий суд, можливості безпосередньої участі у судовому засіданні та можливості належного викладення своєї позиції, у тому числі щодо усних доводів.

3.3. Ухвалою Суду від 12.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Санпарк-В" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 у справі № 902/1281/25 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

3.4. 27.01.2026 від ТОВ "Куликів Ойл" надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Позивач зазначає про необґрунтованість доводів ТОВ "Санпарк-В" та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм процесуального права, Суд вважає, що касаційна скарга ТОВ "Санпарк-В" не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені Скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.3. Предметом касаційного оскарження є постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвала Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025, якими частково задоволено заяву ТОВ "Куликів Ойл" про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми 2 605 350,40 грн на належні Відповідачам 2, 3 нерухоме майно та грошові кошти.

4.4. Виходячи з мотивів ухвалених судових рішень та аргументів касаційної скарги, предметом касаційного дослідження у цій справі є питання правильності застосування судами положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України у частині розгляду заяви про забезпечення позову, а також вимог статей 141, 146 цього Кодексу під час вирішення заяви про застосування зустрічного забезпечення. Окрім того, підлягає перевірці дотримання судом апеляційної інстанції вимог процесуального законодавства та забезпечення процесуальних прав сторони у зв`язку з відмовою Відповідачу 3 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та здійсненням розгляду спору за його відсутності.

4.5. Стосовно наведеного Суд зазначає таке.

Щодо застосування положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

4.6. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

4.7. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

4.8. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

4.9. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

4.10. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

4.11. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

4.12. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тотожний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 14.06.2018 у справі № 910/361/18, на які звертає увагу Скаржник.

4.13. Адекватність заходу до забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

4.14. Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічний підхід викладений в постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі № 904/3459/19, від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, від 01.04.2022 у справі № 925/1615/21, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21.

4.15. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (за вимогами майнового характеру) або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (за вимогами немайнового характеру), що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, на які посилається Скаржник.

4.16. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, на яку акцентував Скаржник, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

4.17. У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, на яку звертає увагу Скаржник, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

4.18. Суд зауважує, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

4.19. Ураховуючи викладене, Суд вважає необґрунтованими доводи Скаржника щодо обов`язковості надання ТОВ "Куликів Ойл" конкретних доказів вчинення Відповідачами 2, 3 активних дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна або грошових коштів.

Так, відсутність таких доказів не позбавляє правової підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки загроза неефективного виконання майбутнього рішення випливає не лише з наявності фактів відчуження, а також з наявності у Відповідачів 2, 3 реальної, не обмеженої законом можливості вільно розпоряджатися своїми активами до моменту набрання рішенням законної сили, а відтак і беззаперечної можливості відчуження ними такого майна.

Тотожна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2025 у справі № 904/659/25.

4.20. Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 виснував, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

4.21. Аналогічні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

4.22. При цьому, заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

4.23. Суди попередніх інстанцій досліджуючи питання адекватності та співмірності заходів забезпечення позову, а також наявності передумов для застосування таких заходів врахували, що:

- предметом спору є стягнення 2 605 350,40 грн заборгованості з Відповідачів, що передбачає можливість застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на нерухоме майно та/або грошові кошти;

- за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Відповідачам і знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 2 605 350,40 грн, вбачається наявність підстав для накладення арешту на майно Відповідачів 2,3 саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

- сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження Відповідачами 2,3 активами (нерухоме майно та грошові кошти) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду.

4.24. Отже, за умови відсутності достовірних відомостей щодо наявності коштів на рахунках Відповідачів, судами попередніх інстанцій підставно встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідачів у межах суми заявлених вимог, з урахуванням необхідності уникнення подвійного забезпечення та забезпечення реального виконання судового рішення у разі задоволення позову. Зазначене узгоджується з метою застосування заходів забезпечення позову та відповідає положенням статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

4.25. При цьому, за встановлених судами обставин вбачається забезпечення збалансованості інтересів сторін у цьому випадку, адже застосування таких заходів дійсно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідачів 2, 3, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Зазначеним підтверджується також наявність зв`язку між заходами до забезпечення позову, які просить Позивач вжити із предметом позовної вимоги та спроможність таких заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та можливість виникнення імовірних утруднень виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів у цій справі.

4.26. Суд визнає необгрунтованими твердження Скаржника щодо подвійного забезпечення позову, оскільки з аналізу змісту ухвали суду першої інстанції убачається, що арешт накладено не на кожен вид майна окремо у повному обсязі заявлених вимог, а в межах сукупної суми позову, без перевищення її загального розміру. Зазначене передбачає застосування судом заходів забезпечення позову в межах принципу співмірності та розумної достатності, що виключає наявність надмірного процесуального обтяження майна Відповідачів 2, 3.

4.27. За таких обставин Суд вважає, що судами обох інстанцій правильно застосовано норми статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а висновки судів узгоджуються із наведеними вище усталеними позиціями Верховного Суду.

Щодо застосування положень статей 141, 146 Господарського процесуального кодексу України.

4.28. Відповідно до частини першої статті 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може зобов`язати особу, за заявою якої вжито заходи забезпечення позову, надати зустрічне забезпечення з метою гарантування відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені такими заходами забезпечення.

4.29. Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача відповідно до статті 146 Господарського процесуального кодексу України, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

4.30. За положенням частини статті 141 Господарського процесуального кодексу України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

4.31. За правовою природою зустрічне забезпечення є процесуальною гарантією компенсаційного характеру, а не способом вирішення спору по суті чи формою перевірки обґрунтованості позовних вимог. При цьому суд має оцінити, чи доведено реальну ймовірність понесення збитків саме внаслідок вжиття заходів забезпечення позову та розмір потенційних збитків, а також співмірність заявленої суми зустрічного забезпечення характеру та наслідкам забезпечувальних заходів.

4.32. Звертаючись до господарського суду із заявою про зустрічне забезпечення, ТОВ "Санпарк-В" просило у разі постановлення судом ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову застосувати заходи зустрічного забезпечення позову в сумі 2 605 350,40 грн, які дорівнюють сумі арешту, посилаючись на статтю 141 Господарського процесуального кодексу України.

4.33. Разом з тим, аналіз змісту поданої заяви свідчить, що наведені заявником доводи фактично зводяться до тверджень про заперечення ризиків, на які посилався Позивач при зверненні із заявою про забезпечення позову та аргументації щодо необґрунтованості позовних вимог.

Суд зазначає, що наведені обставини не стосуються предмета доказування при вирішенні питання про зустрічне забезпечення, оскільки не свідчать про наявність збитків або реальної загрози їх виникнення; те, що такі збитки можуть бути спричинені саме внаслідок дії заходів забезпечення позову, а не внаслідок господарського спору як такого.

4.34. Суд звертає увагу, що зустрічне забезпечення не є інструментом перевірки правильності чи помилковості забезпечення позову, не спрямоване на нівелювання ризиків, які стали підставою для його застосування, і не може використовуватися як альтернатива заяві про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

Сам по собі факт накладення арешту на грошові кошти у межах ціни позову не є підставою для покладення на позивача обов`язку внести на депозит суду ідентичну суму: зустрічне забезпечення має компенсаційну природу та вимагає доведення реальних (ймовірних) збитків і їх орієнтовного розміру.

Аналогічна позиція зокрема викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2026 у справі № 921/341/24(921/275/25).

4.35. За таких обставин доводи ТОВ "Санпарк-В" є декларативними, ґрунтуються на припущеннях та фактично спрямовані на оцінку матеріально-правових відносин сторін, що виходить за межі правової природи інституту зустрічного забезпечення.

4.36. З огляду на це Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що з наведеного Скаржником обґрунтування заяви не вбачається правових і фактичних підстав для застосування зустрічного забезпечення, у зв`язку з чим відмова у задоволенні заяви ТОВ "Санпарк-В" є законною та обґрунтованою.

Щодо дотримання судом апеляційної інстанції вимог процесуального законодавства та забезпечення процесуальних прав сторони у зв`язку з відмовою Відповідачу 3 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та здійсненням розгляду спору за його відсутності.

4.37. Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі № 902/1281/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Санпарк-В" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 у справі № 902/1281/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 10.12.2025 об 11:30 год.

4.38. 14.11.2025 через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника ТОВ "Санпарк-В" Світлицького Андрія Вікторовича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі № 902/1281/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

4.39. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 902/1281/25 задоволено заяву представника ТОВ "Санпарк-В" Світлицького Андрія Вікторовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в справі № 902/1281/25.

4.40. 10.12.2025 через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника ТОВ "Санпарк-В" Світлицького Андрія Вікторовича надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 902/1281/25, яке мотивоване тим, що представник не може взяти участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у зв`язку із систематичним відключенням світла в місті Києві, та з нестабільним інтернет-зв`язком, який призвів до технічних перешкод у проведенні відеоконференції.

4.41. Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів наголосила, що:

- відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. При цьому відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

- процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи, а судом апеляційної інстанції не зазначалося про таку участь як обов`язкову і в ухвалі про призначення судового засідання;

- процесуальна позиція представника апелянта була викладена в апеляційній скарзі. Представником ТОВ "Санпарк-В" у клопотанні про відкладення розгляду справи, не наведено обставин, які б, перешкоджали суду дослідити вимоги апеляційної скарги з обов`язковим заслуховуванням пояснень представника. Судом встановлено, що заявником не наведено достатнього обґрунтування необхідності його участі у судовому засіданні.

4.42. Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що представнику ТОВ "Санпарк-В" Світлицькому Андрію Вікторовичу було забезпечено належні умови для реалізації наданих процесуальним законодавством прав, а тому судом відмовлено у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи.

4.43. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

4.44. При цьому Суд зазначає, що частиною п`ятою статті 197 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Відтак, ТОВ "Санпарк-В", ініціюючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Києві, мало виходити з того, що обраний ним спосіб реалізації процесуальних прав наразі об`єктивно пов`язаний із ризиком технічних збоїв та переривання зв`язку, який за приписами частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України покладається на учасника справи (його представника), що подав відповідну заяву.

За цих умов, з огляду на відому та передбачувану фактичну ситуацію у сфері енергопостачання й воєнні обставини, Скаржник повинен був оцінити ймовірність неможливості проведення відеоконференції поза межами приміщення суду та вжити розумних заходів для мінімізації таких ризиків, усвідомлюючи, що наслідки їх реалізації, за відсутності втрати судом технічної можливості забезпечити відеоконференцію, не можуть бути покладені на суд.

4.45. Суд ураховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах "Мушта проти України", заява № 8863/06, п. 37; "Kreuz v. Poland", заява № 28249/95, п. 53; "Golder v. the United Kingdom", заява № 4451/70, п. 38, "Stanev v. Bulgaria", заява № 36760/06, п.п. 229-230).

4.46. Водночас ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що застосовані державою обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує "законну мету" і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (mutatis mutandis, рішення у справах "Ashingdane v. The United Kingdom", заява № 8225/78, п. 57; "Fayed v. The United Kingdom", заява № 17101/90, п. 65; "Markovic and Others v. Italy", заява № 1398/03, п.п. 100-102).

4.47. Аналізуючи наявність легітимної мети та розумність ступеня пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями у контексті відкладення розгляду справи, Суд виходить із необхідності забезпечення балансу між правом особи на доступ до правосуддя та обов`язком суду розглянути справу у розумні строки. Зазначене відповідає як положенням статті 6 Конвенції, так і принципам ефективного судочинства, закріпленим у національному законодавстві.

У відповідному контексті колегія суддів ураховує, що у цій справі розгляд апеляційної скарги був обмежений тридцятиденним строком, що узгоджується з вимогами процесуального закону, зокрема статті 273 Господарського процесуального кодексу України, та спрямовано на запобігання затягуванню судового розгляду.

4.48. Поряд з цим ТОВ "Санпарк-В" не доведено, що дії апеляційного суду призвели до істотного обмеження його процесуальних прав чи вплинули на результативність захисту його інтересів. Так, Скаржник не наводить переконливих доводів щодо того, яким чином відмова у задоволенні клопотання позбавила його можливості ефективно викласти свою правову позицію чи надати належні докази. Відповідач 3 не зазначає, які саме докази залишилися неврахованими судом або які істотні пояснення не були заслухані, за умови, що у межах апеляційного провадження Скаржнику було створено належні умови для реалізації наданих процесуальним законодавством прав.

4.49. Суд зазначає, що завчасне повідомлення про дату судового засідання забезпечило Скаржнику можливість підготуватися до справи та реалізувати своє право на захист. У такий спосіб сама по собі неможливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не може розцінюватися як обставина, що зобов`язувала суд автоматично відкласти розгляд.

Тотожна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2025 у справі № 904/5955/19

При цьому Суд ураховує, що Скаржник був належним чином повідомлений про дату судового засідання, призначеного майже через місяць із дня прийняття апеляційної скарги до розгляду. За таких обставин він, проявляючи належну процесуальну обачність і сумлінність, міг і повинен був усвідомлювати потенційні ризики виникнення технічних проблем, а також можливі обмеження щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції з огляду на воєнну ситуацію. Ураховуючи зазначене, на ТОВ "Санпарк-В" покладався обов`язок належним чином підготуватися до участі в судовому засіданні іншим способом, зокрема шляхом особистої явки, на випадок, якщо суд або заявник буде позбавлений можливості забезпечити розгляд справи в режимі відеоконференції, або шляхом залучення іншого представника.

4.50. У такий спосіб, дії суду апеляційної інстанції, який своєчасно та належним чином повідомив ТОВ "Санпарк-В" про дату судового засідання, розглянув заяву про участь у відеоконференції до початку розгляду справи, про що Відповідач 3 був поінформований, а також відмовив у відкладенні засідання за наявності правових підстав, є обґрунтованими та законними. Така відмова мала легітимну мету та була пропорційною поставленим цілям, що виключає можливість її розгляду як порушення права Відповідача 3 на доступ до правосуддя.

4.51. У світлі вищевикладеного Суд доходить висновку, що дії Північно-західного апеляційного господарського суду відповідали процесуальним нормам національного законодавства, були спрямовані на забезпечення ефективного та своєчасного судового розгляду, мала легітимну мету та відповідали принципу пропорційності, не призвели до порушення сутності права Скаржника на доступ до правосуддя.

За таких обставин, відмова у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання за наявності обґрунтованих правових підстав та при належному повідомленні ТОВ "Санпарк-В" про час і місце розгляду справи не може розглядатися як порушення його права на доступ до правосуддя.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.4. Оскільки наведені Скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - залишенню в силі.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санпарк-В" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.09.2025 у справі № 902/1281/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко