ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/2947/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Базаки А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу,

за позовом Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7; ),

до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІРЕНДА» (62302, Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, вулиця Сумський шлях, будинок 163-Г, офіс 417; ),

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 441 694,41 грн, -

за участю представників учасників процесу:

позивача: Жилка С.Е., самопредставництво,

відповідача: Линник І.М., адвокат - ордер серії ВІ № 1335054 від 17.09.2025,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 2947/25 від 26.08.2025) до відповідача, ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВІРЕНДА", в якій просить суд стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 441 694,41 грн за використання земельної ділянки по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з кадастровим номером :04:001:0050 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 (з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог вх. № 29949 від 22.12.2025).

01.09.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду позовну заяву Харківської міської ради (вх. № 2947/25 від 26.08.2025) та відкрито провадження у справі № 922/2947/25. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

16.10.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області задоволено клопотання представника відповідача (ТОВ «ВІРЕНДА»), адвоката Лінник І.М., про долучення доказу (вх. № 23942 від 15.10.2025 року). Встановлено додатковий строк для подання доказу - листа ГУ ДПС у Харківській області №53711/6/20- 40-04-07-13 від 03.10.2025 року до 16 жовтня 2025 року (включно). Прийнято до розгляду доказ - лист ГУ ДПС у Харківській області №53711/6/20- 40-04-07-13 від 03.10.2025 року.

Також, 16.10.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області постановлено перейти до розгляду справи № 922/2947/24 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання. Визнано обов`язковою явку сторін у призначене засідання на 03 листопада 2025 року о 15:00. Встановлено позивачу строк до 03 листопада 2025 року (до судового засідання) на подання в порядку ч. 5 ст. 161 ГПК України додаткових пояснень щодо викладених відповідачем обставин сплати земельного податку з юридичних осіб за 2020-2022 роки.

03.11.2025 протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до матеріалів справи додаткових пояснень представника позивача (вх. № 25445/25 від 03.11.2025).

26.11.2025 протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до матеріалів справи додаткові пояснення представника відповідача (вх. № № 27506/25 від 26.11.2025).

08.12.2025 протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів до 14.01.2026 включно.

22.12.2025 протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 29949/25 від 22.12.2025).

Також, 22.12.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області задоволено заяву позивача про повернення судового збору (вх. № 29949 від 22.12.2025). Повернуто Харківській міській раді з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4033,21 грн.

14.01.2026 протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті.

28.01.2026 до суду від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення (вх. № 2310) на один календарний рік рівними частинами на 12 місяців.

Відносно реалізації сторонами свого права на подання заяви по суті справи: відповідачем подано в межах спрощеного позовного провадження відзив на позов (вх. № 21507 від 18.09.2025).

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд констатує про те, що ним дотримані строки розгляду справи.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, всебічно та повно перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Як зазначено у позовній заяві, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 438925816 від 11.08.2025 за ТОВ «ВІРЕНДА» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «Ж-1» загальною площею 2808,1 кв.м. по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з 04.10.2013 по теперішній час на підставі договору купівлі-продажу № 1661 від 04.10.2013.

Як зазначає позивач, вищезазначена нежитлова будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :04:001:0050, право користування якою відповідачем не оформлено.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.07.2025 № НВ-025 площа земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0050, складає 0,3785 га, сформована земельна ділянка 02.10.2013. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

24.07.2025 головним спеціалістом Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Миколайчук А.С. у порядку ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові.

За результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0050 загальною площею 0,3785 га по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові, розташована нежитлова будівля, право власності на яку зареєстроване за ТОВ «ВІРЕНДА».

Отже, ТОВ «ВІРЕНДА» з моменту набуття права власності на нерухоме майно 04.10.2013 по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0050 загальною площею 0,3785 га по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 21.07.2025 № 15726/5/20-40-04-07-12 ТОВ «ВІРЕНДА» плату за земельну ділянку площею 0,3785 га з кадастровим номером :04:001:0050 по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові не нараховує і не сплачує.

Як зазначає позивач, ТОВ «ВІРЕНДА» у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 не сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 710 575,20 грн.

18.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 21507 від 18.09.2025). Відповідач заперечує проти задоволення позову, вважає його безпідставним, а отже таким, що не підлягає задоволенню.

ТОВ «ВІРЕНДА» дійсно з 04.10.2013 року є власником нежитлової будівлі літ. «Ж-1» загальною площею 2 808,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19.

З 2013 року ТОВ «ВІРЕНДА» є платником земельного податку.

Відповідач зазначає, що хоча право власності на земельну ділянку за позивачем зареєстровано не було, однак позивач набув право власності на нежитлову будівлю у 2013 році, і у нього виник обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, саме з моменту набуття права власності на такий об`єкт нерухомого майна, відповідно до пункту 287.6 статті 287 ПКУ (в редакції, чинній на дату придбання нерухомого майна).

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, що міститься в технічному паспорті на зазначену вище будівлю, виданому Харківським бюро технічної інвентаризації, площа забудови нежитлової будівлі «Ж-1» по вулиці Киргизькій, 19 у м. Харкові становить 1907,6 кв.м.

У 18.11.2013 року Відповідачем до Індустріальної ОДПІ м. Харкова були подані «Відомості про наявність земельних ділянок, додаток №1 до податкової декларації з плати за землю», в якій зазначено земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, б.19, площею 1907,6 кв.м.

Таким чином, ТОВ «ВІРЕНДА», отримавши право власності на нерухоме майно, декларувало та сплачувало земельний податок за земельну ділянку під нерухомим майном у передбаченому законодавством розмірі.

Станом на 01.01.2023 рік за даними відповідно до Витягу з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2022 року по 01.01.2023 року у ТОВ «ВІРЕНДА» з платежу «земельний податок з юридичних осіб» рахується надміру сплачена сума у розмірі 1,35 грн.

Таким чином, як стверджує відповідач, ТОВ «ВІРЕНДА» у період з 01.01.2020 року по 28.02.2022 року сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою. Сплачені кошти були зараховані до бюджету як належно сплачені. Необхідно зауважити, що у ТОВ «ВІРЕНДА» відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, у тому числі і земельні ділянки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2025 року.

Крім того, ТОВ «ВІРЕНДА» були здійснені всі передбачені законодавством заходи, направлені на викуп земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19. На підтвердження вказаного Відповідач надає копії листів Департаменту територіального контролю та земельних відносин управління земельних відносин від 09.07.2021 року та 26.10.2021 року. Таким чином, ТОВ «ВІРЕНДА» весь час, з моменту придбання нерухомого майна, добросовісно нараховувало та сплачувало до бюджету плату за користування земельною ділянкою, а отже позовні вимоги позивача є безпідставними.

15.10.2025 року до суду відповідачем надані докази, а саме лист ГУ ДПС у Харківській області №53711/6/20-40-04-07-13 від 03.10.2025 року. У цьому листі зазначено, що сума сплачених до бюджету коштів становила 151515 грн. Різниця між задекларованою та сплаченою сумами була погашена за рахунок наявної переплати з податку на землю, що обліковується на рахунку в податковій. Зазначене підтверджується Витягами з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2020 року по 01.01.2023 року, що були додані до відзиву. Станом на 01.01.2023 рік за даними відповідно до Витягу з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2022 року по 01.01.2023 року у ТОВ «ВІРЕНДА» з платежу «земельний податок з юридичних осіб» рахується надміру сплачена сума у розмірі 1,35 грн. Таким чином, відповідач зазначає, що ТОВ «ВІРЕНДА» за період з 01.01.2020 року по 28.02.2022 року задекларувало та повністю сплатило у встановленому законодавчими актами розмірі (а саме 268880,79 грн.) плату за користування земельною ділянкою.

03.11.2025 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 25445).

Позивач зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, затверджено форму Податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності). З метою визначення розміру земельного податку на платника податків у розділі І «Розрахунок суми земельного податку» покладено обов`язок щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки.

Таким чином, у ГУ ДПС у Харківській області міститься інформація щодо кадастрових номерів земельних ділянок за які платники податків визначають свої зобов`язання з пати за землю.

З відповіді ГУ ДПС у Харківській області від 21.07.2025 № 15726/5/20-40-04-07-12 вбачається, що ТОВ «ВІРЕНДА» плату за земельну ділянку площею 0,3785 га з кадастровим номером :04:001:0050 по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові не нараховує і не сплачує.

Також, з листа ГУ ДПС у Харківській області від 31.10.2025 №22868/5/20-40-07-12 вбачається, що ТОВ «ВІРЕНДА» декларує земельний податок за земельну ділянку без зазначення кадастрового номера та адреси місцезнаходження.

Позивач зазначає, що наданий відповідачем лист Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 03.10.2025 № 53711/6/20-40-04-07-13 не є належним доказом у справі, оскільки з нього неможливо встановити, за яку саме земельну ділянку відповідач сплачував земельний податок.

26.11.2025 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. № 27506).

ТОВ «ВІРЕНДА» не погоджується із позовними вимогами та вважає необхідним надати наступні пояснення.

За 2020, 2021 та січень та лютий 2022 року ТОВ «ВІРЕНДА» були фактично сплачені до бюджету кошти у розмірі 268880,79 грн.

Також, відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком. Зазначає, що відповідно до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова станом на 01.01.2018 становить 639,78 гривень і підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України (п. 1.4 розділу 2 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 року, затвердженого рішенням 32 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 18.12.2019 року №1908/19).

Водночас, у відповідності до пункту 9 підрозділу 6 розділу XX «Перехідні положення» ПК України індекс споживчих цін за 2017-2020 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків.

Отже, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2017-2020 роки становить 1,0 та відповідно до приписів ст. 289 ПК України підлягає застосуванню для визначення розміру земельного податку за 2021 рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2022 рік становить 1,1. Разом з тим, рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 року №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (в редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 року №1284/18) встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Так, згідно абзацу другого пункту 1.1 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 року №542/17 ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 3 відсотки від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економікопланувальної зони) (Км2), за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, як зазначає відповідач, ТОВ «ВІРЕНДА» у період з 01.01.2020 року по 28.02.2022 року сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою. Сплачені кошти були зараховані до бюджету як належно сплачені.

08.12.2025 до суду від відповідача надійшов клопотання про долучення доказів (вх. № 28543).

Відповідач долучив уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2020, 2021, 2022 роки з квитанціями про відправку. Так, відповідач зазначив, що в наданих раніше деклараціях не було зазначено адресу та кадастровий номер земельної ділянки, про що наголошує Позивач. Відповідачем 05.12.2025 року були подані уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2020, 2021, 2022 роки. Відповідач вважає, що дані документи мають значення для всебічного та справедливого вирішення судом спору та встановлення всіх обставин по справі.

В подальшому, 22.12.2025 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 29949/25 від 22.12.2025).

Позивач зазначив, що 22.12.2025 Харківською міською радою отримано лист Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 18.12.2025 № 26012/5/20-40-04-07-12 з уточненими сумами сплачених ТОВ «ВІРЕНДА» коштів за використання земельної ділянки по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з кадастровим номером :04:001:0050.

Харківська міська рада після отримання листа Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 18.12.2025 № 26012/5/20-40-04-07-12 вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог у справі та надає оновлені розрахунки розмірів безпідставно збережених ТОВ «ВІРЕНДА» коштів за використання земельної ділянки по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з кадастровим номером :04:001:0050 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.

Відповідно до вказаних розрахунків, сума заборгованості зі сплати ТОВ «ВІРЕНДА» коштів за використання земельної ділянки по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з кадастровим номером :04:001:0050 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 становить 441 694,41 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України (ст.ст. 1212-1215).

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.

Отже, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). Згідно зі ст. 17 Закону «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за змістом викладених норм, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є автоматичною підставою для виникнення оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику.

Разом з тим, з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 438925816 від 11.08.2025 за ТОВ «ВІРЕНДА» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «Ж-1» загальною площею 2808,1 кв.м. по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з 04.10.2013 по теперішній час на підставі договору купівлі-продажу № 1661 від 04.10.2013.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, вищезазначена нежитлова будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :04:001:0050, право користування якою відповідачем не оформлено.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-025 від 25.07.2025 площа земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0050, складає 0,3785 га, сформована земельна ділянка 02.10.2013. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Крім того, означений факт підтверджується актом обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19 з кадастровим номером :04:001:0050, складеним Головним спеціалістом Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Миколайчук А.С., у відповідності до якого зазначено, що обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0050 площею 0,3785 га за адресою: м. Харків, вул. Киргизькій, 19 частково огороджена, використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. ТОВ «ВІРЕНДА» з 04.10.2013 по теперешній час використовує земельну ділянку (кадастровий номер :04:001:0050) площею 0,3785 га за адресою: м. Харків, вул. Киргизькій, 19 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Як вбачається із витягу з ДЗК № НВ-025 від 25.07.2025 означена земельна ділянка є зареєстрованою з 02.10.2013 та має кадастровий номер. Водночас, у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 438925816 від 11.08.2025 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0050 не зареєстровано за будь-якою особою.

Водночас, судом встановлено з витягу з ДЗК № НВ-025 від 25.07.2025 року, а також акту обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19 з кадастровим номером :04:001:0050, що ця земельна ділянка розташована в межах міста Харкова.

Із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України. Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді.

Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Із 01.01.2013 набув чинності Закон №5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку. Як передбачено у пункті 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами. Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VI державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, беручи до уваги наведені положення ЗК України і пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, Харківська міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки, ця ділянка розташована в межах населеного пункту - м. Харкова та відсутні в ДРРП на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про зареєстроване приватне або державне право власності, а відсутність державної реєстрації речового права позивача не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї. Цьому висновку відповідає також положення пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI: "державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється в порядку, встановленому законом", що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону. У цій справі право комунальної власності спірної земельної ділянки підтверджено розташуванням спірної земельної ділянки у межах м. Харкова, чого не заперечували та не спростовували сторони справи.

Позивачем представлено до матеріалів справи розрахунки суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства щодо земельної ділянки площею 0,3785 га з кадастровим номером :04:001:0050 за наступні роки:

- у 2020 році позивачем нараховано розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 311531,55 грн. При цьому, позивачем зменшено нараховану суму на суму здійсненої відповідачем оплати земельного податку у розмірі 117368,62 грн. До стягнення заявлено за 2020 рік 194162,93 грн;

- у 2021 році позивачем нараховано розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року у розмірі 339852,65 грн. При цьому, позивачем зменшено нараховану суму на суму здійсненої відповідачем оплати земельного податку у розмірі 128038,49 грн. До стягнення заявлено за 2021 рік 211814,16 грн;

- у 2022 році позивачем нараховано розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року у розмірі 59191,00 грн. При цьому, позивачем зменшено нараховану суму на суму здійсненої відповідачем оплати земельного податку у розмірі 23473,68 грн. До стягнення заявлено за 2022 рік 35717,32 грн.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст.1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу грошові кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0050, яка складає 0,3785 га за адресою: м. Харків, вул. Киргизькій, 19, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належать відповідачу, за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 у розмірі 441 694,41 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Відносно посилання відповідача на застосування рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 року №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (в редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 року №1284/18) встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Позивачем представлено до матеріалів справи витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-025 якою визначена нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, а отже ставки земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не застосовний у даному випадку.

Відносно розстрочення виконання рішення суду.

28.01.2026 до суду від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення (вх. № 2310) на один календарний рік рівними частинами на 12 місяців.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення суд вказує про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд може розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для розстрочки, відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Таким чином, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки повинні визначатись господарським судом.

Питання про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява № 22774/93, пункт 74).

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.

В якості обґрунтування застосування розстрочення виконання рішення відповідач зазначає, що на дату звернення з цією заявою та найближчу перспективу у ТОВ «ВІРЕНДА» відсутня можливість зі сплати коштів, щоб можна було б спрямувати на своєчасне виконання рішення суду одноразовим платежем після набрання ним законної сили, без настання при цьому для Відповідача невідворотних негативних наслідків. Ситуація поточної відсутності у Відповідача достатніх коштів, які можливо було б використати для виконання рішення суду у справі на користь Позивача, пов`язана із впливом збройної агресії рф на фінансовий стан Відповідача, неможливістю в повному об`ємі займатися господарською діяльністю та невеликими доходами на даний час. Водночас, можливе примусове стягнення коштів, як-то в рамках виконавчого провадження, із застосуванням заходів виконавчого провадження як-то арешт рахунків, опис та арешт майна, очевидно заблокують господарську діяльність Товариства, що неминуче не просто завдасть шкоди Відповідачу, а призведе до цілковитого припинення його діяльності, але при цьому не прискорять виконання судового рішення на користь Позивача.

При цьому, під час судового засідання 28.01.2026 року позивач не заперечив проти розстрочення виконання рішення суду, з урахуванням того, що відповідач фактично систематично сплачував земельний податок, однак в меншому розмірі.

Суд у даному випадку враховує ступінь вини відповідача, а саме, хоча заборгованість і виникла, однак під час розгляду справи відповідач здійснював дії направлені на доведення сплаченої частини суми заборгованості, а після доведення своєї позиції надав до суду заяву про розстрочення виконання рішення суду. Тобто, відповідач діяв добросовісно.

Крім того, з 710 575,20 грн заявленої позивачем суми за період 2020-2022 року відповідач добровільно сплачував земельний податок у загальному розмірі 268 880,79 грн і здійснював заходи для оформлення земельної ділянки у користування, тобто не намагався ухилитися від виконання своїх обов?язків.

На підставі вищевикладеного, у даному конкретному випадку, з урахуванням відсутності заперечень позивача, суд вбачає наявність обставин, що свідчать про можливість задоволення заяви відповідача, а отже про розстрочення виконання рішення на 12 місяців, що тільки сприятиме належному виконанню рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІРЕНДА» (62302, Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, вулиця Сумський шлях, будинок 163-Г, офіс 417; ) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7; ; платіжні реквізити: отримувач ГУК Харків обл/МТГ Харків, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, рахунок (IBAN) UA0020649, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 441 694,41 грн за використання земельної ділянки по вул. Киргизькій, 19 у м. Харкові з кадастровим номером :04:001:0050 за період з 01.01.2020 по 28.02.2022, розстрочивши виконання рішення в цій частині на 12 місяців починаючи з дня набрання рішенням законної сили з щомісячними платежами рівними частинами, які мають бути сплачені до кінця кожного місяця в розмірі 36807,87 грн.

3. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІРЕНДА» (62302, Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, вулиця Сумський шлях, будинок 163-Г, офіс 417; ) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7; ; платіжні реквізити: р/р UA0032986, Банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач Харківська міська рада, код отримувача (ЄДРПОУ) 04059243)) судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 6625,42 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено 03.02.2026 року.

СуддяН.А. Новікова