ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 917/434/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" - не з`явився,

відповідача - Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - Гончарової А.С., адвоката (довіреність від 16.01.2024),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.06.2025 (суддя Пушко І.І.) та

постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 (головуючий суддя: Гетьман Р.А., судді: Россолов В.В., Склярук О.І.)

у справі № 917/434/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" (далі - ТОВ "Ізюмське звірогосподарство", позивач),

до відповідача - Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - АТ "Полтаваобленерго", відповідач, скаржник),

про визнання недійсним та скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" звернулося до суду з позовом до АТ "Полтаваобленерго" про визнання недійсним та скасування рішення засідання комісії відповідача, оформлене протоколом від 11.10.2022 № 00007038 (далі - оспорюване рішення комісії) щодо розгляду акта про порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) від 27.09.2022 № 00007038 (далі - акт про порушення), на підставі якого відповідач нарахував позивачу вартість необлікованої електроенергії за період з 24.06.2022 по 26.09.2022 а саме: - за активну електроенергію обсягом 492 936 кВт/год. у сумі 2 705 203,74 грн, - плату за перетікання реактивної електроенергії обсягом 397 266 кВт/год. у сумі 46 581,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення комісії, прийняте на підставі акта, підлягає скасуванню, оскільки факт втручання споживача в роботу засобу вимірювальної техніки без встановлення причетності його до порушень та не встановлення його вини у порушенні роботи вузла обліку та за обставин не проведення обов`язкової спеціалізованої експертизи є лише припущенням відповідача та свідчить про відсутність підстав для подальшого нарахування вартості необлікованої електроенергії за спірний період.

Крім того, діючим законодавством не передбачено нарахування плати за перетікання електроенергії у разі виявлення оператором системи розподілу порушень з боку споживача; між сторонами по справі не укладався договір про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної енергії, тому нарахування відповідачем плати за перетікання реактивної електроенергії є безпідставним.

Водночас нарахування відповідачем об`єму та вартості необлікованої електроенергії здійснено на підставі невірних вихідних даних та з порушенням підпункту 3 пункту 8.4.10. ПРРЕЕ, оскільки застосування відповідного способу визначення дозволеної потужності можливе лише у разі ненадання паспортних даних та неможливості визначення показників унаслідок недопуску представників оператора системи на територію споживача для перевірки інформації щодо сумарної максимальної потужності струмоприймачів. У той же час акт про недопуск представниками оператора системи відсутній та матеріали справи такого не містять. При цьому на час складання акта про порушення між сторонами відсутній договір, умовами якого встановлений час роботи струмоприймачів, тому кількість часу визначається згідно з пунктом 8.4.10. ПРРЕЕ (5 днів на тиждень по 8 год. робочого часу), але лише у разі доведення причетності споживача до втручання в роботу засобу вимірювальної техніки і відповідно порушення роботи вузла обліку з вини споживача.

Крім того, у своїй першій заяві по суті (позовній заяві) позивач зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 14 000 грн, а у відзиві на апеляційну скаргу відповідача (як першій заяві в межах апеляційного провадження), вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 4 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.06.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2025, позов задоволений повністю.

Судові рішення попередніх інстанцій щодо вимог про: 1) визнання недійсним та скасування рішення оператора системи про нарахування споживачу вартості необлікованої електроенергії мотивовані тим, що: - під час складення акта про порушення оператор системи не дотримався вимог абзацу третього пункту 8.2.5. ПРРЕЕ (в редакції станом на дату проведення перевірки) щодо необхідності зазначення змісту виявленого порушення з посиланням на відповідний пункт ПРРЕЕ; - зміст акта про порушення викладений таким чином, що призводить до подвійного тлумачення його змісту, вказане напряму впливає на визначення обсягу та вартості необлікованої електроенергії та наявність/відсутність підстав для проведення експертизи, отже, дефекти акта не можуть вважатися незначними; - долучений до матеріалів справи відповідачем висновок експерта від 25.04.2024 № 17852, виготовлений через півтора року після проведення засідання комісії та складення спірного Протоколу №00007038 від 11.10.2022, не підтверджує факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки в розумінні вимог ПРРЕЕ; - матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами цілодобової тривалості роботи обладнання споживача та підписання відповідного додатку до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживачу, тому здійснений в оспорюваному рішенні оператором системи розрахунок обсягів та вартості необлікованої електроенергії за умов цілодобової роботи обладнання, виконаний відповідачем з порушенням вимог ПРРЕЕ; - правові підстави для донарахування оспорюваним рішенням плати за перетікання реактивної електроенергії відсутні взагалі, оскільки матеріали справи не містять погодженого сторонами договірного порядку розрахунків за перетікання реактивної енергії, а законодавчий порядок не передбачає нарахування плати за перетікання електроенергії в разі виявлення оператором системи розподілу порушень з боку споживача; 2) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції мотивовані тим, що надані позивачем докази на підтвердження зазначених витрат, з урахуванням дотримання законодавчих принципів щодо справедливості, добросовісності, розумності та співмірності таких витрат та за відсутності заперечень відповідача щодо їх розміру, свідчать про наявність підстав для задоволення таких у повному розмірі.

Постанова апеляційної інстанції щодо наявності підстав для повного задоволення вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, мотивована підтвердженням їх розміру належними доказами в їх сукупності, поданими у законодавчо визначений строк (до судових дебатів), а також з урахуванням оцінки судом співмірності заявлених до стягнення витрат з обсягом виконаних представником позивача робіт в апеляційній інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ "Полтаваобленерго", не погоджуючись з судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судових рішень, просить рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга з посиланням, зокрема на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, викладені:

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17 (стосовно того, що акт про порушення є основним доказом факту протиправного діяння споживача), а також

у постановах Верховного Суду:

- від 06.04.2023 у справі № 910/14161/21 щодо застосування пунктів 8.4.2., 8.4.4. ПРРЕЕ (про те, що визначення підпункту пункту 8.4.2. ПРРЕЕ є вирішальним для того, щоб виснувати про необхідність або відсутність необхідності проведення експертизи щодо причетності споживача до порушень, визначних у пункті 8.4.2. ПРРЕЕ);

- від 24.11.2020 у справі № 923/887/19 (про те, що договори про надання послуг з розподілу електроенергії укладаються, зокрема на умовах діючого договору про користування або постачання електроенергії щодо індивідуальних характеристик об`єкта, потужності, класу надійності, ідентифікаційних кодів тощо);

- від 18.04.2023 року у справі № 903/378/22; від 08.09.2023 року у справі № 906/707/22 (про те, що у разі виявлення порушення, яке полягає в інших діях споживача, що призвели до недообліку електричної енергії, правові підстави для проведення експертизи відсутні);

- від 30.06.2022 у справі № 910/4266/21 щодо застосування статей 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України (в контексті обов`язковості встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову, без виконання яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо);

- від 01.07.2022 у справі № 917/549/20; від 21.11.2023 у справі № 923/719/17 щодо застосування статей 7, 13 ГПК України (в контексті обов`язковості дотримання судом при здійсненні судочинства принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та принципу змагальності сторін у поєднанні з необхідністю надання судом оцінки кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, з урахуванням їх вірогідності та взаємозв`язку з метою забезпечення повноти дослідження обставин справи).

Також скаржник з посиланням на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про те, що останні ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та підлягають скасуванню на підставі пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи позивача у справі

Позивач у відзиві на касаційну скаргу відповідача просить Верховний Суд оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, а касаційну скаргу скаржника - без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:

- між ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" (споживач) та ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальник) існували правовідносини щодо постачання електроенергії, врегульовані договором про постачання електроенергії від 10.04.2008 № 229 (далі - договір від 10.04.2008), за змістом якого до переліку об`єктів споживача включений холодильник, у с. Чапаєво (теперішня назва с. Петрівка), згідно з актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, а також відповідно до пункту 2.3.4. договору від 10.04.2008 передбачений обов`язок споживача здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії між електромережою постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком "порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" (докази підписання якого матеріали справи не містять);

- ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" (споживач) подало 29.12.2018 ПАТ "Полтаваобленерго" (оператору системи розподілу) заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електроенергії, в якій вказані адреси об`єктів споживача (Полтавська обл., Чутівський р-н, с. Петрівка) із зазначенням ЕІС-кодів точок комерційного обліку об`єктів (62Z250, 62Z186). Станом на цю дату ПАТ "Полтаваобленерго" мало затверджену постановою НКРЕКП від 16.11.2018 № 1442 ліцензію з розподілу електроенергії. Заява-приєднання містить також інформацію про припинення діяльності постачальника ПАТ "Полтаваобленерго" за регульованим тарифом та приєднання споживача з 01.01.2019 до договору споживача про надання послуг з розподілу електроенергії за особовим рахунком № 22800229;

- з 01.12.2021 ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" почало отримувати електроенергію від постачальника ТОВ "КАРМА ТРЕЙДИНГ" (м. Полтава, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z250, 62Z186), згідно з договором про постачання електроенергії споживачу від 29.10.2021 № 291021/3 та заяви-приєднання до договору про постачання електроенергії споживачу;

- АТ "Полтаваобленерго" 24.02.2021 здійснило стосовно лічильника ZMG410CR4.041b.37 S2 із заводським № 56538309, рік випуску 2021, на зазначеному вище об`єкті споживача - холодильник (КТП-83), с. Петрівка: 1) ввідний контроль та опломбування доступу до механічного блокування зміни параметрів лічильника, що підтверджується копією протоколу вхідного контролю електролічильника від 24.02.2021; 2) програмування цього лічильника, відповідно до якого встановило період інтеграції: 30 хв;

- представники АТ "Полтаваобленерго" 10.03.2021 здійснили: 1) встановлення зазначеного вище лічильника, балансова належність якого - власність споживача, з показниками лічильника: А 000000,00, R 000000,00, що підтверджується актом технічної перевірки засобів обліку електроенергії від 10.03.2021; 2) пломбування зазначеного засобів обліку електроенергії, а саме: лічильник заводський № 56538309; клемна кришка лічильника; випробувальна колодка; ввідний автомат; шафа обліку; трансформатори струму фази А,В,С; силовий трансформатор; ввідний автомат; розподільний пристрій 0,4;- що підтверджується актом пломбування засобів обліку електроенергії, який включений як додаток до змісту акта технічної перевірки від 10.03.2021;

- АТ "Полтаваобленерго" 30.07.2021 здійснило перевірку вузлів обліку, і зокрема лічильника ZMG410CR4.041b.37 S2 із заводським № 56538309 та зафіксовані поточні показники якого на рівні А 002214,62, R 000988,29, що підтверджується актом технічної перевірки вузлів обліку електроенергії від 30.07.2021, за змістом якого представники перевіряючої організації також вказали про наявність у зазначеному лічильнику функцій інтервального обліку та дистанційного зчитування даних (наявна передача даних), а також придатність засобів обліку до експлуатації в якості розрахункових;

- АТ "Полтаваобленерго", в особі представників групи технічного аудиту Чутівської дільниці Полтавської об`єднаної філії АТ "Полтаваобленерго" провідного інженера Бондаря Олега Миколайовича та інженера Білан Оксани Іванівни 27.09.2022, здійснило перевірку зазначеного об`єкта споживача (КТП-83 - холодильник) та склало акт про порушення, за змістом якого виявлене порушення пунктів 2.3.4., 5.5.5.9., 5.5.5.25., 8.2.4 ПРРЕЕ та пунктів 11.9.1., 11.9.2 Кодексу систем розподілу (далі - КСР), а саме: втручання в роботу засобів вимірювальної техніки шляхом порушення схеми підключення розрахункового засобу обліку електроенергії при почерговому фазному включенні контрольного однофазного навантаження фаз А, В, С; лічильний механізм не враховує електроенергію; покази електролічильника не змінюються; спожита електроенергія по фазі А,В,С не враховується; знеструмлення, порушення виконано шляхом пошкодження дротів від випробувальної колодки до електролічильника; споживачу продемонстроване порушення; споживач не надав паспортні дані всіх струмоприймачів і не забезпечив включення всіх наявних струмоприймачів (пункт 5 акта про порушення). Акт про порушення підписаний без зауважень Олійником Віталієм Анатолійовичем, як особою, яка допустила представників оператора системи розподілу до електроустановок споживача та копія якого вручена зазначеній уповноваженій собі споживача. Акт про порушення містить повідомлення споживача про засідання комісії оператора системи з розгляду складеного акта про порушення 11.10.2022 о 09:00 за адресою: м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5 (пункт 11 акта про порушення).Додатками до акта про порушення є: - схема електроживлення споживача від 27.09.2022; -фотоматеріали; - вимога від 27.09.2022; - акт технічної перевірки вузлів обліку електроенергії до 1000 В від 27.09.2022;

- 11.10.2022 на засіданні комісії АТ "Полтаваобленерго" 11.10.2022 по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ у складі: С. Лебідь (голови комісії), членів комісії: Т. Калініченко, О. Глаголь, проведеного без участі представника споживача, прийнято рішення, оформлене протоколом № 00007038, за змістом якого оператором системи розподілу встановлений факт порушення пунктів 2.3.4., 5.5.5.9., 5.5.5.25., 8.2.4 ПРРЕЕ та пунктів 11.9.1., 11.9.2 КСР, шляхом втручання в роботу засобів вимірювальної техніки, з викладенням опису порушення, ідентичного до опису, викладеного в акті про порушення; донараховано споживачу обсяг та вартість необлікованої електроенергії за період 24.06.2022 по 26.09.2022, з урахуванням режиму роботи цілодобово та без вихідних, у кількості 492 936 кВт/год у сумі 2 705 203,74 грн, з використанням при розрахунку розміру договірної потужності 363 кВт та коефіцієнту використання струмоприймачів 0,6, тобто з розрахунку споживання за добу 5 227,2 кВт (363 х 0,6 х 24 = 5227,2). Також оспорюваним рішенням нараховано плату за перетікання реактивної електроенергії за той же період за 397 266 кВт/год у сумі 46581,92 грн;

- незгода споживача із зазначеним рішенням комісії, мотивована відсутністю встановлених обставин вини та причетності споживача до зазначеного порушення роботи вузла обліку, наслідком чого стало необґрунтоване здійснення оператором системи розподілу розрахунку необлікованої електроенергії та відсутності підстав для нарахування відповідачем плати за перетікання реактивної електроенергії взагалі через відсутність договірних зобов`язань споживача щодо оплати вартості такої послуги через нездійснення такої відповідачем, стала підставою для оскарження цього рішення комісії до суду.

Матеріали справи містять також висновок експерта від 25.04.2024 № 17852, складений за зверненням АТ "Полтаваобленерго" судовим експертом Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Чайкою Ю.І. (долучений до відзиву відповідача). За змістом цього висновку, вбачається, що експерт, дослідивши надані "Полтаваобленерго" копії схеми електропостачання та фотоматеріалів, які є додатками до акта про порушення, зробив висновок про те, що "пошкодження провідників вторинних кіл вузла обліку, що позначені на схемі електроживлення споживача, впливатиме на результати визначення кількості електроенергії. Втрата цілісності ланцюгів вторинних кіл вузла обліку, що поєднують випробувальну колодку з вимірювальним елементом трифазного лічильника унеможливлює облік електроенергії. При цьому споживання електроенергії струмоприймачами відбуватиметься".

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Імперативні приписи частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлюють межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для визнання недійсним та скасування рішення засідання комісії відповідача щодо розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Отже, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

Разом із цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені у наведених ним постановах, зважаючи на таке.

Так, у справі № 910/14161/21 (предметом спору за зустрічним позовом якої є скасування оперативно-господарської санкції (акта постачальника електроенергії), Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд вказав, що акт порушення містить посилання на пункт 8.4.2. ПРРЕЕ без конкретизації підпункту, водночас актом зафіксоване конкретне пошкодження цілісності пломбувального матеріалу (дріт), на якому встановлена пломба - комірка на роз`єднувачі, що надає можливість ідентифікувати підпункт пункту 8.4.2. ПРРЕЕ та застосувати відповідну норму. При цьому суди попередніх інстанцій по-різному ідентифікували порушення, виявлене під час перевірки, і на підставі визначених судами підпунктів пункту 8.4.2 ПРРЕЕ, дійшли різних висновків, а саме суд першої інстанції вказав на те, що відсутня потреба у проведенні експертизи, у свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначив, що експертиза у даному випадку мала бути проведена. Разом з тим Верховний Суд зазначив, що визначення підпункту пункту 8.4.2 ПРРЕЕ є вирішальним для того, щоб виснувати у цій справі про необхідність або відсутність необхідності проведення експертизи в силу приписів пункту 8.4.4. ПРРЕЕ. Водночас, під час розгляду цієї справи (№ 917/434/25) суди встановили про відсутність в акті про порушення та ухваленого на його підставі протоколу рішення посилання та обґрунтування оператором системи на відповідне нормативне положення саме підпункту 3 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ (інші дії споживача, що призвели до недообліку електроенергії), про яке вказував відповідач у відзиві та апеляційній скарзі. А зміст підпункту 3 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ не узгоджується із описаним в акті виявленим порушенням. Інших належних та допустимих доказів, на підставі яких можна встановити належність виявленого порушення до конкретних підстав, передбачених пунктом 8.4.2. ПРРЕЕ матеріали справи не містять, на відміну від справи № 910/14161/21, за результатом розгляду якої встановлене втручання в роботу засобу вимірювальної техніки саме споживачем. Між тим у справі № 917/434/25 не встановлено обставин, які ґрунтувалися б на відповідних доказах, явного втручання споживача в роботу розрахункового приладу. А тому суди виснували про відсутність доведеної оператором системи вини споживача у вчиненні правопорушення при тому, що факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки має бути підтверджений лише експертизою, яка на час ухвалення спірного рішення комісією відповідача проведена не була. Отже, справа № 910/14161/21 не є подібною зі справою яка наразі розглядається Верховним Судом.

Стосовно посилання скаржника в касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій, висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17, а також у постановах Верховного Суду: від 24.11.2020 у справі № 923/887/19; від 18.04.2023 року у справі № 903/378/22; від 08.09.2023 року у справі № 906/707/22, Верховний Суд звертає увагу скаржника на таке.

Для спростування будь-якого висновку, наведеного в оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність. При цьому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, посилаючись на висновки Верховного Суду у справах: № 910/17955/17; № 923/887/19; № 903/378/22; № 906/707/22, - скаржник зазначив про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, однак при цьому не вказав, які саме норми матеріального права при ухваленні оскаржуваних рішень неправильно застосовані судами попередніх інстанцій. Посилання скаржника на обставини, встановлені у справах № 910/17955/17; № 923/887/19; № 903/378/22; № 906/707/22, не можуть вважатися висновками про застосування норм права, адже, як уже зазначалося вище, скаржником не визначено жодної норми права, яка була невірно застосована судами попередніх інстанцій.

Таким чином, враховуючи, що відповідач у касаційній скарзі взагалі не зазначив які саме висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи, які, на його думку, були порушені та / або неправильно застосовані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, в контексті не застосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 910/17955/17; № 923/887/19; № 903/378/22; № 906/707/22 не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.

Щодо доводів відповідача про необхідність врахування правових висновків стосовно застосування норм процесуального права, а саме: статей 7, 13 73, 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України (зокрема в контексті обов`язковості дотримання судом при здійсненні судочинства принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та принципу змагальності сторін у поєднанні з необхідністю надання судом оцінки кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, з урахуванням їх вірогідності та взаємозв`язку з метою забезпечення повноти дослідження обставин справи, а також в аспекті обов`язковості встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову, без виконання яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо), викладених у постановах Верховного Суду: від 30.06.2022 у справі № 910/4266/21; від 01.07.2022 у справі № 917/549/20; від 21.11.2023 у справі № 923/719/17, колегія суддів зазначає таке.

Так, у справах: № 910/4266/21; № 917/549/20; № 923/719/17, - на які посилається скаржник, Верховний Суд виснував, зокрема, що обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. У зазначених судових справах Верховний Суд, звертаючись загалом до категорії стандарту доказування відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору. Стандарт "вірогідності доказів" не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Водночас статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим і відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас у справі № 917/434/25 порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 7, 13 73, 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України в оцінці доказів, в їх сукупності, належності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, обґрунтованості судових рішень, не повного з`ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та викладенні у мотивувальній частині судових рішень Верховний Суд не встановив. Між тим, судові рішення у наведених скаржником справах ухвалені за інших фактичних обставин, які формують зміст правовідносин та зібраних у таких справах доказів, іншого нормативно-правового регулювання, а також іншого суб`єктного складу учасників судового процесу, ніж у справі, що розглядається, тобто, зазначені справи і справа, судове рішення в якій переглядається, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. А доводи касаційної скарги фактично спонукають суд касаційної інстанції на переоцінку вже встановлених судами попередніх судових інстанцій обставин, проте суд касаційної інстанції в силу положення частини другої статті 300 ГПК України не наділений такими повноваженнями.

Отже, наведена АТ "Полтаваобленерго" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Верховний Суд, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу, враховуючи відзив на касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача, в частині підстави касаційного оскарження оспорюваних судових рішень попередніх судових інстанцій у цій справі, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Щодо іншої заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

Верховний Суд виходить з того, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19; від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19.

Проте, як уже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), у цьому випадку не отримала підтвердження, а тому і підстави для скасування оскаржуваних рішення і постанови з підстави, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду також відсутні.

Щодо оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду, якими повністю задоволені заяви позивача про відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 14 000 грн та в суді апеляційної інстанції у сумі 4 000 грн відповідно.

Скаржник просить скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного господарського суду у зазначеній частині вимог позивача та ухвалити в цій частині нове рішення про відому у задоволенні названих вимог.

За змістом частини першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Разом із тим відповідач не навів доводів, які б обґрунтовували неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, з урахуванням вимог частини другої статті 287 ГПК України.

Таким чином, з огляду на відсутність доводів АТ "Полтаваобленерго", у чому полягає незаконність оскаржуваних рішень щодо задоволених вимог позивача про відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд не має підстав для їх скасування в означеній частині.

Порушень норм процесуального права, передбачених пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310 та/або частиною другою статті 313 ГПК України, які допускають вихід за межі доводів і вимог касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України), Суд не встановив.

Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин, а також є такими, які не узгоджуються з підставою касаційного оскарження, визначеною самим скаржником.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають і впливають на кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України й залишення касаційної скарги, поданої з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, без задоволення.

Рішення місцевого господарського суду, постанова апеляційного господарського суду залишаються без змін з огляду на відсутність передбачених законом підстав для їх скасування.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги АТ "Полтаваобленерго" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а у частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишає судове рішення та постанову без змін.

Вирішуючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції, Верховний Суд виходить з такого.

Як зазначалося, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" надало: - копію договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025 № 1-2025АР та протокол погодження видів правничої допомоги, розміру гонорару та витрат адвоката від 24.02.2025 (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги), які додані до позовної заяви та містяться в матеріалах справи; - копію акта про надання правничої допомоги від 29.12.2025 №7; - копію рахунку від 29.12.2025 № 33/1-2025АР; - копію довіреності від 24.03.2025 № 1-2025АР; - копію свідоцтво адвоката Дубовика В.А.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи № 917/434/25 в суді касаційної інстанції ТОВ «Ізюмське звірогосподарство» (позивачу) надавалася професійна правнича допомога на підставі договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025 № 1-2025АР. Види правової допомоги, розмір гонорару та строки оплати визначені у протоколі погодження видів правничої допомоги, розміру гонорару та витрат адвоката від 24.02.2025 (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025 № 1-2025АР).

Відповідно до п. 1.1. договору його предметом є надання адвокатом правової допомоги клієнту в зв`язку з прийняттям комісією АТ "Полтаваобленерго" по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ рішення про донарахування клієнту за період з 24.06.2022 по 26.09.2022 обсягу та вартості необлікованої електроенергії, оформленого протоколом № 00007038 засідання комісії АТ "Полтаваобленерго" від 11.10.2022, зокрема для захисту та поновлення прав клієнта шляхом визнання недійсним та скасування рішення комісії АТ "Полтаваобленерго" по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, оформленого протоколом № 00007038 засідання комісії АТ "Полтаваобленерго" від 11.10.2022, в судовому порядку (в господарському суді), з метою отримання позитивного остаточного судового рішення.

Згідно з п. 4.1. договору гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої допомоги клієнту.

Додатковий гонорар є винагородою адвоката за досягнення для клієнта бажаного позитивного рішення за результатами наданої адвокатом правничої допомоги.

Загальний розмір гонорару адвоката за цим договором складається з сум гонорарів за фактично надану правничу допомогу, які вказуються в акті (актах) про надання правничої допомоги підписаному (них) сторонами.

Згідно з п. 4.4. договору види правової допомоги, розмір гонорару (основного та додаткового) за кожен окремий вид правової допомоги та розмір відшкодування витрат, а також порядок і строки оплати визначаються та погоджуються сторонами в протоколі погодження розміру гонорару та витрат, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.5. договору правова допомога вважаються наданою належним чином, якщо між сторонами підписано акт про надання правової допомоги і до підписання акта клієнт у письмовому вигляді не надав вмотивованих зауважень щодо якості надання правової допомоги. Акт про надання правової допомоги вважається погодженим та підписаним сторонами, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не повернув адвокату підписаний акт та не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт.

Акт про надання правової допомоги складається та підписується сторонами по факту надання правової допомоги. Акт про надання правової допомоги може бути складений та підписаний сторонами як щодо окремої наданої правової допомоги, так і щодо сукупності видів правової допомоги наданої протягом певного періоду часу.

В межах договору про надання правової допомоги 24.02.2025 № 1-2025АР адвокатом надано ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" (позивачу) наступну правничу допомогу, що підтверджується актом про надання правничої допомоги від 29.12.2025 № 7, відповідно до змісту якого адвокат Дубовик В.А. надав ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" правничу допомогу у сумі 7 000 грн, а саме склав відзив на касаційну скаргу у справі № 917/434/25.

Крім того, у відзиві на касаційну скаргу позивач повідомив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірах передбачених у протоколі погодження видів правничої допомоги, розміру гонорару та витрат адвоката від 24.02.2025 (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025 № 1-2025АР) орієнтовно у сумі 3 000 грн (за ведення справи та представництво клієнта в суді касаційної інстанції (участь у судовому засіданні).

Загалом ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" (позивач) вказало про те, що отримало та очікує понести професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 917/434/25 у Верховному Суді у сумі 10 000 грн.

Зазначені в актах вартості послуг узгоджується з протоколом погодження видів правничої допомоги, розміру гонорару та витрат адвоката. Вказані акти підписані сторонами без зауважень.

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом визначених в актах послуг на суму 10 000 грн.

Згідно з протоколом судового засідання від 22.01.2026 та постановою Верховного Суду від 22.01.2026 у судовому засіданні інтереси позивача у справі № 917/434/25 представляв адвокат Дубовик А.В. (довіреність від 24.03.2025 № 1-2025АР, на надання правничої (правової) допомоги у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, видана ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" адвокату Дубовик А.В.). При цьому з тексту відзиву на касаційну скаргу вбачається, що цей документ підготовлено та подано до Суду адвокатом Дубовик А.В. у строк, встановлений Судом для його подачі, отже, був прийнятий до розгляду та доводи за яким враховано судом касаційної інстанції.

Верховний Суд наголошує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Клопотання про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги, що підлягають стягненню з відповідача від АТ "Полтаваобленерго" не надходило.

У розгляді заяви Суд, зокрема, враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Матеріали справи та зміст судових рішень попередніх інстанцій свідчать про те, що правова позиція позивача була сталою, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат Дубовик А.В. надавав правову допомогу ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" з першої інстанції, обізнаний з усіма обставинами цієї справи. При цьому Верховним Судом враховано також, що представник позивача приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, касаційний розгляд справи № 917/434/25 здійснений в одне судове засідання, надання послуг адвоката в суді касаційної інстанції зводиться лише до написання відзиву на касаційну скаргу відповідача та одного виступу в судовому засіданні в режимі відеоконференції; справа не є унікальною чи складною з огляду на наявність значної кількості аналогічних справ, що перебувають і перебували на розгляді у судах всіх інстанцій, а також позицій Верховного Суду в аналогічних справах, обсяг виконаної адвокатом роботи під час розгляду справи не вимагав значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції для кваліфікованого юриста.

Отже, дослідивши заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції та додані до неї документи, враховуючи їх складання і подання у сукупності, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у сумі 10 000 грн не відповідає критерію необхідності, дійсності та розумності адвокатських витрат, їх розмір не має характеру співмірності зі складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, керуючись статтями 2, 80, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, беручи до уваги критерії необхідності, розумності, пропорційності, справедливості розміру таких витрат, Суд дійшов висновку про часткове заяви позивача про покладення на АТ "Полтаваобленерго" судових витрат на професійну правову допомогу, понесених ТОВ "Ізюмське звірогосподарство" у суді касаційної інстанції у сумі 5 000 грн, які є співрозмірними з виконаною правовою допомогою у справі № 917/434/25.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 917/434/25 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в частині підстави, касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.06.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 у справі № 917/434/25 залишити без змін.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" про розподіл судових витрат задовольнити частково.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізюмське звірогосподарство" витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 5 000 грн.

6. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова