ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/881/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради (33019, місто Рівне, вул. Данила Галицького, будинок 23, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (33013, місто Рівне, вул. Князя Володимира, будинок 71-Б, )

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 4 637 690 грн 25 коп.

у судове засідання представники з`явилися:

- від позивача: Варжель Ольга Миколаївна;

- від відповідача: Патраков Олексій Ігорович.

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

19 вересня 2025 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Комунального підприємства ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 4 637 690 грн 25 коп.

Ухвалою від 25.09.2025 позовну заяву залишено без руху. Встановлено Комунальному підприємству ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради строк та спосіб на усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви в межах процесуального строку, встановленого судом.

Ухвалою від 07.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/881/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 06.11.2025. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.

22 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд ЄСІТС відповідачем направлено до суду відзив.

06 листопада 2025 року від позивача надійшли клопотання:

- про долучення до матеріалів справи доказів;

- про проведення підготовчого судового засідання 06.11.2025 без участі представника Комунального підприємства ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради.

Ухвалою від 06.11.2025 відкладено підготовче засідання на 25.11.2025. Запропоновано позивачу подати суду у строк до 20.11.2025 письмові пояснення (обґрунтування) причин пропуску строку на подання доказів, про долучення яких просить позивач у клопотанні від 06.11.2025.

19 листопада 2025 року від позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали від 06.11.2025.

19 листопада 2025 року від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, що підтверджують повноваження представника позивача у порядку самопредставництва: положення про юридичний відділ; витяг з наказу про переведення; посадова інструкція; довіреність.

Ухвалою від 25.11.2025 продовжено за ініціативою суду процесуальний строк підготовчого провадження на 30 днів до 05.01.2026. Відкладено підготовче засідання на 09.12.2025.

09 грудня 2025 року від позивача надійшла заява в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України про проведення судового засідання 09.12.2025 за відсутності його представника.

Ухвалою від 09.12.2025 судом визнано причини пропуску строку на подання 06.11.2025 Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради доказів поважними, долучено акт ревізії управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області від 25.09.2025 №13-17-05-06/127 у частині, що стосується предмета спору та довіреність № 749 від 03.10.2025 до матеріалів справи та постановлено здійснювати розгляд справи № 918/881/25 з їх урахуванням. Закрито підготовче провадження у справі № 918/881/25. Призначено справу № 918/881/25 до судового розгляду по суті на 23.12.2025.

У судовому засіданні 23.12.2025 протокольною ухвалою оголошено перерву до 15.01.2026.

09 січня 2026 року від відповідача надійшли письмові пояснення із урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

15 січня 2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення із урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

У судовому засіданні 15.01.2026 протокольною ухвалою оголошено перерву до 22.01.2026.

У судове засідання 22.01.2026 з`явилися представники сторін, котрі наполягали на своїх вимогах і запереченнях, викладених у позовній заяві, відзиві та письмових поясненнях.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог у справі № 918/881/25 позивач вказує, що між Постачальником (відповідачем) та Споживачем (позивачем) було укладено Договір № 16009-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 02.03.2023. В подальшому між вказаними юридичними особами було укладено 6 додаткових угод, три з яких призвели до збільшення ціни закупівлі електричної енергії на 41,88 %, що є порушенням вимог законодавства України про публічні закупівлі. Отже такі Додаткові угоди № 3 від 14.08.2023, № 5 від 12.09.2023 та № 6 від 18.12.2023 підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач стверджує, що при укладанні оспорюваних додаткових угод постачальником не обґрунтовано коливання ціни на електричну енергію на ринку, не обґрунтовано чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, не наведено причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь не вигідним. Позивач просить суд врахувати при вирішенні спору правові позиції Верховного Суду у справах № 916/747/24, № 918/1313/23, № 694/23 та висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 24.01.2024 по справі № 922/2321/22, згідно з якими ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Позивач наголошує, що підвищення ціни товару шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є такою, що порушує закон України "Про публічні закупівлі".

Стислий виклад заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" у відзиві зазначає, що укладаючи додаткові угоди сторони Договору № 16009-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 02.03.2023 діяли у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням норм, передбачених Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, Закону України "Про ринок електричної енергії" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідач звертає увагу, що згідно п. 5.1. Договору ціна на електричну енергію за 1 кВт.год становить 4,332336 грн./кВт*год., у тому числі 20 % ПДВ 0,722056 грн.

Щодо внесення змін до умов Договору - сторони керувались п. 13.8. Договору, яким встановлено, що умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 19 Особливостей. А підп. 2 п. 19 Особливостей передбачено випадок погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. При цьому, як вказує відповідач, Особливості не містять твердження, що аналіз коливань цін на ринку електроенергії має розпочинатись власне датою укладення договору.

Оскільки на організованих сегментах ринку відбулися коливання закупівельної вартості електричної енергії в сторону збільшення ціни, між сторонами дійсно було укладено ряд додаткових угод до Договору, зокрема і ті що оскаржуються, а саме:

1. Додаткова угода № 3 від 14.08.2023, яка починає діяти з 01.07.2023. Підставою її укладення стало зростання ціни на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку у липні 2023 року. За результатом укладеної угоди ціну за 1 кВт/год спожитої електричної енергії збільшено до 4,39053 грн./ кВт*год з ПДВ ціна збільшилась на 20,00 %. Підтвердженням такого коливання є експертний висновок Рівненської торгово-промислової палати від 31.07.2023, відповідно до якого ціна на електричну енергію зросла в липні 2023 року на 23,5 % в порівнянні з червнем 2023 року;

2. Додаткова угода № 5 від 12.09.2023, яка починає діяти з 01.08.2023. За результатом укладеної угоди ціну за 1 кВт/год спожитої електричної енергії збільшено до 4,91464 грн./кВт*год ціна збільшилась на 12,00 % відносно укладеної додаткової угоди № 3. Підтвердженням коливання ціни в сторону збільшення є експертний висновок Рівненської торгово-промислової палати від 31.08.2023, відповідно до якого ціна на електричну енергію зросла в серпні 2023 року збільшилась на 13,42 % в порівнянні з липнем 2023 року.

3. Додаткова угода № 6 від 18.12.2023, яка починає діяти з 01.11.2023. За результатом укладеної угоди ціну за 1 кВт/год спожитої електричної енергії збільшено до 5,12239 грн./кВт*год, ціна збільшилась на 4,23 % відносно укладеної додаткової угоди № 5. Підтвердженням коливання ціни в сторону збільшення є експертний висновок Рівненської торгово-промислової палати від 30.11.2023, відповідно до якого ціна на електричну енергію зросла в листопаді 2023 року на 7,19 % в порівнянні з жовтнем 2023 року.

Приведення зміни ціни до умов договору шляхом укладення Додаткових угод, було викликано зміною коливання ціни на ринку у сторону збільшення у 2023 році та на переконання відповідача є правомірним передбаченим положеннями нормативно-правових актів (пп. 2, 7 ч. 5 ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі», Особливостей та п. 13.8 Договору).

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Окрім іншого, відповідач наголошує, що звертаючись з позовними вимогами до суду «про визнання додаткових угод недійсними» прокурор обрав неналежний спосіб захисту. Прокурор намагається довести недійсність додаткових угод до договору як таких, що суперечать п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 41 цього Закону. Водночас, ст. 43 Закону України "Про публічні закупівлі", якою встановлено підстави нікчемності договору про закупівлю, не передбачено серед правових підстав нікчемності договору порушення сторонами вимог ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Вказане свідчить про те, що у редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка діяла на момент укладення Договору та додаткових угод, порушення ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не є законодавчо встановленою підставою нікчемності правочину. Такі висновки містяться в постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 15.06.2022 № 924/674/21. Таким чином, оскільки правочин, недійсність якого встановлена законом є нікчемним то у такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На підставі викладеного ТОВ «РОЕК» просить суд у задоволені позовної заяви відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради проведено публічну закупівлю електричної енергії UA-2023-02-09-014031-a за процедурою відкриті торги з особливостями.

02 березня 2023 року за результатами публічної закупівлі між Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради (далі споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (далі постачальник) було укладено Договір №16009-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір).

Договір укладений у відповідності до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон № 922-VIII), постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» (далі Особливості), Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник постачає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Найменування предмету закупівлі: Електрична енергія (код згідно ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія).

Згідно з п. 1 Комерційної пропозиції, що є Додатком №2 до Договору, ціна на електричну енергію за 1 кВт*год становить 3,61028 без ПДВ. Дата початку постачання електричної енергії Споживачу: 02.03.2023.

Відповідно до Додатку № 3 до Договору «Договірні величини споживання електричної енергії на 2023 р.» обсяги постачання електричної енергії на момент підписання Договору становили 6 540,00 тис. кВт*год.

Відповідно до п. 5.1 Договору загальна сума договору становить 28 333 477,44 грн.

Після укладення Договору між позивачем та відповідачем було укладено шість додаткових угод.

Додатковою угодою №1 від 02.03.2023 викладено у новій редакції юридичні адреси та реквізити сторін Договору.

Додатковою угодою № 2 від 28.04.2023 узгоджено збільшення ціни електричної енергії з квітня 2023 року у зв`язку із зміною тарифу на послуги з передачі електричної енергії та встановлення його на рівні 430,25 грн/МВт*год (без ПДВ) постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.12.2022 № 1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО»». Так, сторонами було встановлено ціну за (одиницю товару) кВт*год спожиту електричну енергію у розмірі 3,66025 грн. без ПДВ. Із моменту дії даної угоди ціна за одиницю товару збільшилася на 01.38%.

Додатковою угодою № 3 від 14.08.2023 сторони внесли зміни до Договору, згідно з якими ціна за (одиницю товару) кВт*год спожиту електричну енергію становила 4,39053 грн/кВт*год без ПДВ та застосовувалася до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2023. Судом встановлено, що за цією додатковою угодою ціну було збільшено на 21,61% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в Договорі за результатами процедури закупівлі.

Додатковою угодою № 4 від 29.08.2023 була виправлена арифметична помилка (описка) у Додатку №3 до Договору "Договірні величини споживання електричної енергії", допущена при підписанні Додаткової угоди № 3 від 14.08.2023 та викладено цей додаток у новій редакції.

Додатковою угодою №5 від 12.09.2023 сторони внесли зміни до Договору, згідно з якими ціна за (одиницю товару) кВт*год спожиту електричну енергію становила 4,91464 грн/кВт*год без ПДВ та застосовувалася до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2023. За цією додатковою угодою ціну було збільшено на 36,13% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в Договорі за результатами процедури закупівлі.

Додатковою угодою № 6 від 18.12.2023 сторони внесли зміни до Договору, згідно з якими ціна за (одиницю товару) кВт*год спожиту електричну енергію становила 5,12239 грн/кВт*год без ПДВ та застосовувалася до договірних величин споживання електричної енергії з 01.11.2023. За цією додатковою угодою ціну було збільшено на 41,88% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в Договорі за результатами процедури закупівлі.

Комунальне підприємство ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради як на підставу позовних вимог вказує про невідповідність оспорюваних додаткових угод (№ 3, № 5 та № 6) вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, оскільки ними підвищено ціну електричної енергії з перевищенням максимального ліміту в 10 %, а загалом підвищено на 41,88%, внаслідок чого позивач надмірно сплатив кошти за поставлену електроенергію за договором.

Згідно з актами прийому-передачі електричної енергії відповідачем на виконання даного Договору було поставлено 4 884 989 кВт*год електричної енергії на загальну суму 26 061 552,09 грн. з ПДВ.

Позивач повністю розрахувався за електричну енергію, поставлену на підставі означених актів приймання-передавання товарної продукції, за цінами погодженими додатковими угодами.

До початку дії додаткової угоди №3 від 14.08.2023, а саме до 30.06.2023 включно відповідачем було поставлено 1 830 754 кВт*год електричної енергії на суму 8 008 754,41 грн. з ПДВ.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього - Редакція від 01.01.2023).

Відповідно до преамбули Закону № 922-VIII метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Така мета розкрита у ст. 5 Закону № 922-VIII, в якій, зокрема, закріплений перелік принципів здійснення публічних закупівель, до яких віднесені: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 922-VIII договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані ст. 41 Закону № 922-VIII, ч. 1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 4 ст. 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ІХ від 03.06.2021 - а саме Редакція Закону від 01.01.2023.

Тож під час оцінки цих правовідносин слід застосовувати законодавство, чинне на момент їх виникнення. Наступні зміни до Закону № 922-VIII внесені 19.04.2024, тому судом не застосовуються.

Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".

Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.

Так, на відміну від норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.

Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Іншими словами, зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Проте п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Водночас положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.

Суд зауважує, що до спірних правовідносин не застосовуються висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, оскільки в даній справі № 922/2321/22 вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Натомість до спірних правовідносин у справі № 918/881/25 суд застосовує правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (провадження № 12-16гс25), котрі стосуються застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ.

Філологічне тлумачення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.

У пункті 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (провадження № 12-16гс25) наведено правові висновки про те, що визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує, що із моменту укладення Договору від 02.03.2023 до укладення оспорюваної додаткової угоди № 6 від 18.12.2023 ціна за одиницю товару була збільшена із 3,61028 грн/кВт*год (без ПДВ) до 5,12239 грн/кВт*год без ПДВ, тобто на 41,88%.

Надавши оцінку доводам відповідача, про те що п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII дозволяє щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, - суд вважає їх безпідставними. При цьому суд вважає, що таке трактування ст. 41 Закону № 922-VIII призводить до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону № 922-VIII.

Велика Палата Верховного Суду у п. 152, 154 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (провадження № 12-16гс25) виснувала, що укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням підходу до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, - спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Щодо доводів відповідача про те, що підписання оспорюваних додаткових угод здійснювалось відповідно до Особливостей, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178, котрі не містять обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, - суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 37 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі", установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 38 цього розділу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості), які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.

За змістом пункту 19 Постанови КМ України №1178 від 12.10.2022 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», - істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку на добу наперед, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону;

9) зменшення обсягів закупівлі та/або ціни згідно з договорами про закупівлю робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 382 Про реалізацію експериментального проекту щодо відновлення населених пунктів, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації (Офіційний вісник України, 2023 р., № 46, ст. 2466), якщо розроблення проектної документації покладено на підрядника, після проведення експертизи та затвердження проектної документації в установленому законодавством порядку.

У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених цим пунктом, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей.

Щодо доводів відповідача про те, що підписання оспорюваних додаткових угод здійснювалось відповідно до Особливостей, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178, котрі не містять обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, - суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п. 156, 157 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (провадження № 12-16гс25), згідно з якими:

"156. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ № 1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ № 1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.

157. Тобто положеннями постанови КМУ № 1178, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю."

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23).

Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).

Суд констатує, що під час підготовки експертного висновку В-148 Рівненської торгово-промислової палати від 31.07.2023, експертами проведено моніторинг цін на електричну енергію за червень та липень 2023 року, середньозважена ціна на електроенергію на РДН (ОЕС) у липні 2023 року (3 669,87 грн/кВт*год.) збільшилась на 23,5% в порівняні з червнем 2023 року (2971,47 грн/кВт*год.).

Проте, вказані відомості не відображають коливання цін, що відбувались з моменту укладення договору 02.03.2023 до моменту підписання оспорюваної додаткової угоди № 3 від 14.08.2023.

Так само, експертний висновок Рівненської торгово-промислової палати В-184 від 31.08.2023 не відображає коливання цін, що відбувались з моменту укладення договору 02.03.2023 до моменту підписання додаткової угоди № 5 від 12.09.2023 - він відображає коливання цін із 01.07.2023 до 31.08.2023.

Експертний висновок Рівненської торгово-промислової палати В-273 від 30.11.2023 не відображає коливання цін, що відбувались з моменту укладення договору 02.03.2023 до моменту підписання додаткової угоди № 6 від 18.12.2023 - він відображає коливання цін із 01.07.2023 до 30.11.2023.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19).

При цьому судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 року у справі № 927/550/20).

Так, підприємство, яке мало беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеною в укладеному між сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписало оспорені додаткові угоди, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.

З аналізу спірних додаткових угод слідує, що динаміка зміни ціни за договором у відсотковому значенні становила 41,88%.

При цьому судом звертається увага на те, що відповідач не міг не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії; враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідачем не спростовано неправомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання. При цьому суд враховує, що аналізуючи вищевказану практику Верховного Суду, котра є релевантною до спірних правовідносин у справі № 918/881/25, - вбачається, що відповідач ініціював укладення додаткових угод без документально обґрунтованих підстав. В матеріалах справи відсутні довідки/інформації (або інші документальні форми), видані Торгово-промисловою палатою України, або Регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики, які підтверджували б зростання ціни по кожному місяцю у порівнянні з моменту укладення договору 02.03.2023 до моменту підписання оспорюваної додаткової угоди № 3 від 14.08.2023.

Судом встановлено, що Додатковою угодою № 3 від 14.08.2023 сторони внесли зміни до Договору, згідно з якими ціна за (одиницю товару) кВт*год спожиту електричну енергію становила 4,39053 грн/кВт*год без ПДВ та застосовувалася до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2023. За цією додатковою угодою ціну було збільшено на 21,61% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в Договорі за результатами процедури закупівлі.

Відтак суд дійшов висновку, що укладення Додаткової угоди № 3 від 14.08.2023 із підвищенням ціни за одиницю електричної енергії на 21,61 % від початкової ціни, визначеної в Договорі за результатами процедури закупівлі, суперечить приписам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки перевищує гранично допустиме порогове значення у 10 %, встановлене законодавцем для сукупного збільшення ціни за одиницю товару. Крім цього, відповідач ініціював укладення додаткових угод без документально обґрунтованих підстав.

Таке підвищення ціни не узгоджується з принципами здійснення публічних закупівель, визначеними Законом № 922-VIII, спотворює результати торгів, нівелює досягнуту за їх результатами економію бюджетних коштів та свідчить про неправомірну зміну істотних умов договору про закупівлю після його підписання, що є підставою для визнання відповідної додаткової угоди № 3 від 14.08.2023 недійсною відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Інші дві додаткові угоди № 5 та № 6 також підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки внаслідок їх укладення відбулося збільшення ціни на товар на 36,13% та на 41,88% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в Договорі за результатами процедури закупівлі, що суперечить приписам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

За приписами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 11 ЦК України та 174 ГК України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст. 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, установлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після виконання не допускається.

В абзаці 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Як вбачається із Додаткової угоди № 3 від 14.08.2023, вказана додаткова угода поширює свою дію на правовідносини між сторонами із 01.07.2023. Відтак суд констатує, що дана додаткова угода (окрім вищевказаних підстав невідповідності її ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі") - порушує також ст. 632 ЦК України, згідно з якою зміна ціни в договорі після виконання не допускається.

Окрім цього, з приводу доводів відповідача викладених у відзиві щодо неналежного способу захисту суд зазначає, що правовою підставою для визнання недійсності додаткових угод до договору визначено їх невідповідність вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а не ч. 4 ст. 41 даного закону, як помилково вважає відповідач. За таких обставин, суд виснує, що у даному випадку вимога про визнання додаткових угод до договору 02.03.2023 недійсними є належним способом захисту.

За таких обставин у сукупності суд дійшов висновку про визнання недійсними додаткових угод № 3, № 5 та № 6, які укладені між сторонами, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 41, 88 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 % (перш за все додаткова угода № 3 від 14.08.2023 збільшила ціну на товар на 21,61% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в Договорі), а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, у зв`язку із чим не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором від 02.03.2023 у період із 01.07.2023 по 31.12.2023 мали регулюватись за ціною, визначено додатковою угодою №2 від 28.04.2023, а саме 3,66025 грн./ кВт*год без ПДВ.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем у зазначеному періоді було спожито 3 054 235 кВт*год електричної енергії та сплачено 18 052 806,65 грн. з ПДВ, однак мало бути сплачено 13 415 116,40 грн.

Відповідно до Розрахунку надмірно отриманих грошових коштів, що додається, грошові кошти в сумі 4 637 690,25 грн. є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Аналогічний підхід щодо правозастосування статей 216, 1212 Цивільного кодексу України викладений у постановах Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 918/323/23, від 05.03.2024 у справі №927/68/23, від 26.03.2024 у справі №927/373/22, від 03.07.2024 у справі №910/13579/23, від 12.03.2025 у справі №924/524/24.

Щодо інших доказів, доводів та заперечень сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд на підставі доказів, наданих прокуратурою, встановив перебування сторін у договірних відносинах та встановив порушення відповідачем-1 прав позивача.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено, що оспорювані додаткові угоди № 3, 5, 6 до Договору від 02.03.2023 на постачання електроенергії укладено з порушенням законодавства, а відтак суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги про визнання недійсними таких додаткових угод.

Внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата позивачем коштів в розмірі 4 637 690,25 грн., а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача зазначених коштів також визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в порядку ст. ст.216, 1212 ЦК України.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом визнано позов обґрунтованим в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 62 919 грн 48 коп. сплачені Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради згідно з платіжної інструкції № 1726 від 03.10.2025 покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ".

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Комунального підприємства ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 4 637 690 грн 25 коп. задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 14.08.2023 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №16009-ВЦ від 02.03.2023, укладеного між Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради (33019, місто Рівне, вул. Данила Галицького, будинок 23, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (33013, місто Рівне, вул. Князя Володимира, будинок 71-Б, ).

3. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 12.09.2023 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №16009-ВЦ від 02.03.2023 укладеного між Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради (33019, місто Рівне, вул. Данила Галицького, будинок 23, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (33013, місто Рівне, вул. Князя Володимира, будинок 71-Б, ).

4. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 18.12.2023 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №16009-ВЦ від 02.03.2023 укладеного між Комунальним підприємством ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради (33019, місто Рівне, вул. Данила Галицького, будинок 23, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (33013, місто Рівне, вул. Князя Володимира, будинок 71-Б, ).

5. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (33013, місто Рівне, вул. Князя Володимира, будинок 71-Б, ) на користь Комунального підприємства ''РІВНЕЕЛЕКТРОАВТОТРАНС'' Рівненської міської ради (33019, місто Рівне, вул. Данила Галицького, будинок 23, ) 4 637 690 (чотири мільйони шістсот тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто) грн 25 коп. грошових коштів як правовий наслідок недійсності додаткових угод та 62 919 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 48 коп. судового збору.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано суддею "29" січня 2026 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О.Пашкевич