ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/6337/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О.,

представників учасників справи:

позивача - Сивака А.Ю.,

відповідача - Теплової В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року (суддя Спичак О. М.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Буравльов С. І., судді: Шапран В. В., Андрієнко В. В.)

у справі № 910/6337/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 18 305 865,97 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" (далі - Товариство, позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія, відповідач) про стягнення боргу у сумі 18 305 865,97 грн, з яких: 3 935 099,93 грн пені, 3 234 328,71 грн 3% річних, 11 136 437,33 грн інфляційних втрат.

2. Позовні вимоги Товариства обґрунтовані тим, що Господарський суд міста Києва у справі № 910/4982/21 стягнув з Компанії пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період з вересня 2020 по 16 березня 2021 року за неналежне виконання останнім договору про участь у балансуючому ринку від 13 березня 2020 року № 0695-04113 (далі - договір), у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену вище суму пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з 17 березня 2021 року до 29 грудня 2021 року.

Короткий зміст судових рішень

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року у справі № 910/6337/23 позов Товариства задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у сумі 1 219 721,41 грн, 3% річних у сумі 3 234 328,71 грн та інфляційні втрати у сумі 10 313 524,48 грн. В іншій частині позову відмовлено.

4. Рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за договором, а отже, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку із чим на користь позивача підлягають стягненню пеня, річні та інфляційні втрати. При цьому, здійснивши власний розрахунок заявлених сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд зазначив, що правильним є нарахування і стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 2 439 442,82 грн та інфляційних втрат у сумі 10 232 026,37 грн. Стосовно заявленого до стягнення розміру 3% річних, суд першої інстанції зазначив, що такий обрахований позивачем правильно. Одночасно, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%, таким чином, стягнувши з відповідача на користь позивача пені у сумі 1 219 721, 41 грн.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 вересня 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Пономаренко Є. Ю., судді: Кропивна Л. В., Руденко М. А.) рішення суду першої інстанції змінено в частині присуджених до стягнення сум пені та інфляційних втрат з мотивів правильного їх розрахунку позивачем.

6. У вирішенні вимог про стягнення пені суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим розрахунок позивача та зазначив, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 3 935 099,93 грн. При цьому з урахуванням підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення її розміру на 50%, суд апеляційної інстанції погодився з висновками та мотивами суду в оскаржуваному рішенні про зменшення її розміру до 1 967 549,96 грн. Водночас розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат підлягає повному задоволенню у сумі 11 136 437,33 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишене без змін.

7. Постановою Верховного Суду від 17 грудня 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Бенедисюк І. М., судді: Ємець А. А., Малашенкова Т. М.) постанову апеляційного господарського суду в частині вирішення вимог про стягнення 3 935 099,93 грн пені скасовано, а справу № 910/6337/23 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. У решті постанову апеляційного господарського суду, ухвалену за результатом перегляду рішення місцевого господарського суду у цій справі, залишено без змін.

8. Скасовуючи постанову апеляційного господарського суду щодо вимог про стягнення пені у сумі 3 935 099,93 грн, колегія суддів касаційної інстанції зазначила, що апеляційна інстанція дослідила доводи позивача щодо оцінки моделі поведінки Товариства, визначеної Регулятором "як зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій", з огляду на час звернення з позовом до суду та дати вирішення спору. При цьому висновок апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені з відповідача, як учасника ринку електроенергії за договором, укладеним відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII), не враховує положення постанови Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) № 332 (далі - Постанова НКРЕКП № 332), за змістом якої Регулятор саме з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електроенергії, у т.ч. фінансового стану учасників ринку електроенергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому Законом повноважень визначив певну модель поведінки - зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону № 2019-VIII між учасниками ринку електроенергії, та вказав чітко визначений період - на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. При цьому Регулятор не скасував нарахування та стягнення штрафних санкцій або увільнив від їх нарахування або стягнення.

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2025 року, якою рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року у цій справі переглядалося виключно щодо вимог про стягнення 3 935 099,93 грн пені, у зазначеній частині скасоване, в задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено повністю, з посиланням на зміст Постанови НКРЕКП № 332.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі Товариство, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції: постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі № 910/6337/23 скасувати повністю; рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року у цій справі скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 2 715 378,52 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, а у частині задоволення позовних вимог про стягнення 1 219 721,41 грн пені вказане рішення залишити без змін.

11. Підставами касаційного оскарження спірних судових рішень у цій справі позивач визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. В обґрунтування підстав касаційного оскарження у касаційній скарзі Товариство, зокрема посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанції до спірних правовідносин висновків щодо застосування: підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332, викладених у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 19 квітня 2024 року у справі № 911/1359/22; від 04 липня 2025 року у справі № 908/948/23, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2024 року у справі № 908/818/22; від 02 липня 2024 року у справі № 908/815/22; від 03 липня 2024 року у справах № 908/816/22 та № 908/817/22; від 12 вересня 2024 року у справі № 910/4264/22; від 02 жовтня 2024 року у справі № 910/4273/22; від 18 вересня 2025 року у справі № 910/18892/23 (щодо настанов Регулятора про зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, які укладені відповідно до Закону № 2019-VIII у випадках порушення договірних зобов`язань на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше); статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), викладених у постановах Верховного Суду: від 11 березня 2020 року у справі № 910/16386/18; від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18; від 31 березня 2020 року у справі № 910/8698/19; від 09 липня 2020 року у справі № 916/39/19; від 01 жовтня 2020 року у справі № 904/5610/19; від 08 жовтня 2020 року у справі № 904/5645/19; від 02 грудня 2020 року у справі № 913/698/19; від 19 січня 2021 року у справі № 920/705/19; від 27 січня 2021 року у справі № 910/16181/18; від 26 січня 2021 року у справі № 922/4294/19; від 24 лютого 2021 року у справі № 924/633/20; від 03 березня 2021 року у справі № 925/74/19; від 16 березня 2021 року у справі № 910/3356/20; від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18; від 13 квітня 2021 року у справі № 914/833/19; від 14 квітня 2021 року у справах № 923/587/20 та № 922/1716/20; від 22 червня 2021 року у справі № 920/456/17; від 26 серпня 2025 року у справі № 910/4629/21; від 02 жовтня 2025 року у справі № 910/1239/25 (щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду); про неврахування судом першої інстанції у спірних правовідносинах висновків щодо застосування статті 232 ГК України та пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" цього Кодексу, викладених у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2024 року у справі № 911/858/22; від 12 березня 2025 року у справі № 911/935/24 (щодо продовження на строк дії карантину можливості нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців).

13. Також в обґрунтування підстав касаційного оскарження позивач у касаційній скарзі посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, вказуючи, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази в їх сукупності, зокрема: - довідку щодо негативного впливу пошкоджень енергогенеруючого обладнання Товариства на можливість роботи на ринках електричної та теплової енергій; - постанову НКРЕКП "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5" від 22 грудня 2021 року № 2736 з додатком до цієї постанови, яким визначена структура тарифів на виробництво теплової енергії Товариства; - звітність до Міненергетики України з Переліком пошкоджених об`єктів критичної енергетичної інфраструктури станом на 12:00 21 березня 2023 року; - акти про пожежу від 10 лютого 2023 року б/н; - довідка щодо відсутності компенсації Товариству заборгованості з різниці в тарифах та витрат / втрат, понесених внаслідок воєнних дій; - довідку щодо фінансового стану Товариства; - лист Товариства від 15 березня 2023 року № 01-14/382 та Перелік пошкоджених об`єктів Товариства внаслідок бойових дій станом на 15 березня 2023 (звітність до НКРЕКП); - витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 серпня 2022 року № 0000823, від 09 березня 2023 року № 0000332, від 06 серпня 2022 року № 0000709, від 11 лютого 2023 року № 0000227.

Доводи інших учасників справи

14. Компанія не скористалася своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

15. На підставі договору про участь у балансуючому ринку, який затверджено наказом Компанії від 06 березня 2020 року № 86, Товариство приєдналося шляхом подання заяви-приєднання до договору про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор договору № 0695-04113)

16. Товариство, як постачальник послуг з балансування (ППБ) за цим договором зобов`язується надавати балансуючу електроенергію на завантаження або розвантаження для здійснення Компанією, як оператору системи передач (ОСП) балансування об`єднаної електроенергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електроенергію ППБ або купувати балансуючу електроенергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електроенергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електроенергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку (пункт 1.2. договору).

17. Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку (пункт 2.2. договору).

18. Виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються згідно з процедурами та графіками, зазначеними у Правилах ринку (пункт 4.1. договору).

19. За підсумками місяця ППБ складає та направляє ОСП у паперовому та / або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих послуг балансування, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання від ОСП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені (пункт 4.2. договору).

20. ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку не підписання та / або не направлення акта, та / або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (пункт 4.3. договору).

21. ОСП надає ППБ два примірника акта, підписані зі своєї сторони до 08 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. Протягом двох робочих днів ППБ повертає ОСП один примірник підписаного зі своєї сторони акта (пункт 4.8. договору).

22. Наказом Компанії затверджена нова редакція договору про участь у балансуючому ринку. Зокрема, в новій редакції пункт 4.3. договору викладений таким чином: "ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку не підписання та / або не направлення акта, та / або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування".

23. У випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та / або цього договору ППБ має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день прострочення) за кожен день такого прострочення у порядку, передбаченому ГК України (пункт 4.4. договору).

24. З 22 грудня 2020 року набрала чинності нова редакція договору про участь у балансуючому ринку, затверджена наказом Компанії від 22 грудня 2020 року № 720, відповідно до якої, зокрема, пункту 7.1. договору визначено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

25. Судовими рішеннями у справі № 910/4982/21, які набрали законної сили встановлено, зокрема обставини, що на виконання умов договору позивачем у період з вересня 2020 по лютий 2021 року поставлена відповідачу балансуюча енергія на загальну суму 219 007 104,83 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу, підписаними сторонами. Вказані обставини в силу положень частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

26. У вирішенні спору у справі № 910/4982/21 суди встановили, що після звернення Товариства з позовом у справі, зобов`язання Компанії з оплати наданих послуг припинене внаслідок його виконання і на день розгляду справи основний борг відповідача відсутній.

27. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 вересня 2022 року провадження у справі № 910/4982/21 в частині вимог Товариства про стягнення з Компанії 131 524 529,88 грн основного боргу - закрите.

28. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2022 року, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02 березня 2023 року, позов Товариства задоволений частково; стягнуто з Компанії 1 093 054,76 грн пені, 2 818 095,01 грн інфляційних втрат та 708 210,17 грн 3% річних.

29. Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2023 року закрите касаційне провадження у справі № 910/4982/21 за касаційною скаргою Компанії на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022.

30. Звертаючись до суду з позовом у справі, що розглядається (№ 910/6337/23) Товариство вказувало на те, що судовими рішеннями у справі № 910/4982/21 стягнуте з відповідача пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані станом на 16 березня 2021 року, у зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 3 935 099,93 грн, 3 % річних у сумі 3 234 328,71 грн та інфляційні втрати у сумі 11 136 437,33 грн, які нараховані з 17 березня 2021 року до 29 грудня 2021 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

31. Верховний Суд ухвалою від 17 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Товариства на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

32. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

34. Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою Підприємства є рішення господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 910/6337/23 виключно у частині вирішення вимог про стягнення 3 935 099,93 грн пені за період нарахування з 17 березня 2021 року до 29 грудня 2021 року.

35. Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 вересня 2024 року, Верховний Суд направляв справу № 910/6337/23 на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду тільки в частині вирішення вимог про стягнення 3 935 099,93 грн пені.

36. Отже судовою колегією Верховного Суду після нового апеляційного розгляду здійснюється перегляд спірних судових рішень лише в частині нарахованої позивачем пені у сумі 3 935 099,93 грн.

37. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, враховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

38. Касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

39. Пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України врегульовано, що підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Щодо застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332

40. Стверджуючи про наявність вказаної підстави, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував, зокрема норму підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332, без урахування висновків, викладених у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 19 квітня 2024 року у справі № 911/1359/22; від 04 липня 2025 року у справі № 908/948/23, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2024 року у справі № 908/818/22; від 02 липня 2024 року у справі № 908/815/22; від 03 липня 2024 року у справах № 908/816/22 та № 908/817/22; від 12 вересня 2024 року у справі № 910/4264/22; від 02 жовтня 2024 року у справі № 910/4273/22; від 18 вересня 2025 року у справі № 910/18892/23 (щодо настанов Регулятора про зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, які укладені відповідно до Закону № 2019-VIII у випадках порушення договірних зобов`язань на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше).

41. Згідно з підпунктом 16 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону № 2019-VIII, між учасниками ринку електроенергії.

42. Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2024 року у справі № 911/1359/22 (на неврахування якої також звертає увагу скаржник) констатував, що постанова НКРЕКП № 332 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у т.ч., підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону № 2019-VIII, між учасниками ринку електроенергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись ними у своїй господарській діяльності.

43. Верховний Суд у постанові від 04 липня 2025 року у справі № 908/948/23 (на неврахування якої вказує позивач) сформував такі висновки:

"89. Об`єднана палата враховує, що положеннями пп.16 п.1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 чітко визначений період, на який поширюється дія цього положення, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. Водночас у справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли до введення воєнного стану.

90. При цьому Верховний Суд враховує, що дія норми щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкції до електропостачальників, передбачена постановами НКРЕКП № 332, № 413, не містить пряму вказівку про надання їй зворотної дії у часі, що дозволило б її застосовувати до початку запровадження воєнного стану, тобто на порушення чи прострочення, що сталися у попередні періоди.

91. Відтак, враховуючи специфіку та спрямованість постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, у якій йдеться саме про період воєнного стану та 30 днів після його припинення або скасування, відсутні підстави невиправданого розширення тлумачення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 щодо розповсюдження її дії на правовідносини, які виникли у попередні періоди.

92. Зазначене відповідає як висновкам із постанови Об`єднаної палати від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 так і висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 908/818/22, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22, від 03.07.2024 у справі № 908/816/22, від 03.07.2024 у справі № 908/817/22, від 12.09.2024 у справі № 910/4264/22, від 02.10.2024 у справі № 910/4273/22, від яких колегія суддів вважає за необхідне відступити.

93. У зв`язку із цим Об`єднана палата не вбачає підстав для відступу від висновків щодо застосування пп.16 п.1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 908/818/22, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22, від 03.07.2024 у справі № 908/816/22, від 03.07.2024 у справі № 908/817/22, від 12.09.2024 у справі № 910/4264/22, від 02.10.2024 у справі № 910/4273/22, про те, що настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше.

94. Натомість Об`єднана палата відступає від протилежних висновків, які викладені у постанові від 15.10.2024 у справі № 924/1202/23".

44. Правовідносини у наведених скаржником справах виникли з договорів, укладених відповідно до Закону № 2019-VIII, між учасниками ринку електроенергії, у тому числі щодо стягнення нарахованих штрафних санкцій, в яких поставало питання щодо звільнення від їх нарахування та стягнення на підставі норми підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332, у зв`язку із чим вони є подібними до правовідносин, які є предметом розгляді у цій справі № 910/6337/23, тому висновки Верховного Суду у цих справах підлягали врахуванню судом апеляційної інстанції.

45. Натомість, висновки суду апеляційної інстанції у цій справі № 910/6337/23 наведеним висновкам Верховного Суду не відповідають. Судом апеляційної інстанції помилково застосований підпункт 16 пункту 1 постанови НКРЕКП № 332, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин в частині стягнення пені в сумі 3 935 099,93 грн.

46. Оскільки настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, які містяться у підпункті 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП № 332, стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена на правовідносини щодо стягнення штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше, тому суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 3 935 099,93 грн, яка була нарахована за порушення зобов`язань, які виникли до 24 лютого 2022 року (за період нарахування з 17 березня 2021 року до 29 грудня 2021 року), тобто до введення воєнного стану в Україні.

47. Враховуючи викладене, Верховний Суд враховує доводи скаржника про обґрунтованість його вимог щодо нарахування та стягнення пені за період до введення в Україні воєнного стану (за період з 17 березня 2021 року до 29 грудня 2021 року) у сумі 3 935 099,93 грн.

48. Наведене свідчить, що постанова апеляційної інстанції в частині, якою переглянуте рішення місцевого господарського суду щодо вимог про стягнення пені у сумі 3 935 099,93 грн, ухвалена з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування.

Щодо застосування статті 232 ГК України та пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України

49. Позивач у цій справі заявив до стягнення пеню у сумі 3 935 099,93 грн, нараховану за період з 17 березня 2021 року до 29 грудня 2021 року.

50. Як встановили суди та вбачається з матеріалів справи, згідно з пунктом 4.4. договору сторони погодили, що у випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та / або цього договору ППБ має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день прострочення) за кожен день такого прострочення у порядку, передбаченому Господарським кодексом України.

51. 22 грудня 2020 року вступила в силу нова редакція типового договору про участь у балансуючому ринку, затверджена наказом НЕК "Укренерго" від 22 грудня 2020 року № 720, відповідно до якої, пунктом 7.1. визначено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

52. Місцевий господарський суд, у свою чергу, встановив, що зазначений розрахунок є неправильним, оскільки позивач при здійсненні розрахунку не врахував положення частини шостої статті 232 ГК України щодо нарахування пені в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Тому суд першої інстанції, здійснивши власний розрахунок періоду пені у рішенні від 30 серпня 2023 року виснував, що кінцевою датою нарахування пені є 10 вересня 2021 року.

53. Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов`язань стягуються судом у доход держави.

54. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ ІХ "Прикінцеві положення" ГК України доповнено пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

55. Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2024 у справі № 911/858/22 (на неврахування якої зазначає позивач) дійшов таких висновків:

"5.55. Верховний Суд, проаналізувавши приписи статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням положень пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України констатує, що приписи пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України продовжували на строк дії карантину можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців.

5.56. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено карантин з 12.03.2020 на всій території України.

5.57. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

5.58. Верховний Суд погоджується з обґрунтованим висновком апеляційного господарського суду про те, що збільшення строку нарахування штрафних санкцій не зовсім узгоджується з метою Закону, який спрямований на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

5.59. Водночас колегія суддів не може погодитися з висновком апеляційного господарського суду про те, що пункт 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачає не збільшення строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання понад строк, установлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, а продовження строку на звернення до суду з відповідними вимогами про стягнення штрафних санкцій, оскільки приписи статті 232 Господарського кодексу України не містять інших строків, аніж ті, які визначені частиною 6 цієї статті.

5.60. Наведений припис пункту 7 "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України є абсолютно визначеним та не передбачає розширеного чи звуженого тлумачення".

56. Верховний Суду не вбачає підстав для відступу від цих висновків та погоджується з доводами скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2024 року у справі № 911/858/22, від 12 березня 2025 року у справі № 911/935/24 щодо продовження на строк дії карантину можливості нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців, передбачених частиною шостою статті 232 ГК України, та не правильного визначення місцевим судом періоду нарахування, а відповідно і розміру належної до стягнення пені, помилка якого не була виправлена судом апеляційної інстанції після направлення справи на новий апеляційний розгляд.

57. Позиція Верховного Суду стосовно стягнення неустойки, нарахованої за період, що перевищує шість місяців від дати порушення та застосування у зазначеному контексті частини шостої статті 232 ГК України в її взаємозв`язку з пунктом 7 Прикінцевих положень ГК України є сталою та послідовною і викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 911/1297/21; від 20 листопада 2024 року у справі № 911/3331/23; від 12 березня 2025 року у справі № 911/956/24.

58. Верховний Суд погоджується з доводами скаржника, що розмір пені, розрахованої за визначений позивачем період в сумі 3 935 099,93 грн, є правильним, відповідно вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Щодо застосування статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України при зменшенні розміру неустойки за рішенням суду

59. Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

60. За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

61. Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

62. Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 910/15705/21, від 01 лютого 2023 року у справі № 914/3203/21, від 22 травня 2024 року у справі № 911/95/20, від 18 грудня 2024 у справі № 921/320/24). При цьому розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

63. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

64. Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

65. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05 вересня 2023 року у справі № 907/583/22, від 28 листопада 2023 року у справі № 916/1504/22, від 03 грудня 2024 року у справі № 904/872/24, від 03 грудня 2024 у справі № 909/321/24.

66. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 зазначив, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статей 233 ГК України та частини третьої статті ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

67. Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

68. Застосоване у статі 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 904/3551/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 916/2259/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 917/686/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 922/1608/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 922/1607/19, від 04 жовтня 2021 року у справі № 922/3436/20, від 10 лютого 2022 року у справі № 910/15705/21, від 01 лютого 2023 у справі № 914/3203/21).

69. Під час зменшення розміру пені, суд першої інстанції (з чим погодився і суд апеляційної інстанції) вважав, що з урахуванням того, що: - відповідач є державним стратегічним підприємством, від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому; - відповідач будує нові підстанції та лінії електропередачі, реконструює діючі для підвищення ефективності та надійності мережі електропередачі, забезпечення видачі додаткових потужностей АЕС, можливості інтеграції ВДЕ в енергосистему та забезпечення технічної відповідності роботи мережі стандартам та вимогам ENTSOE; - відсутні понесені позивачем прямі збитки, пов`язання з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача; - стягнення пені не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність;- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі; - необхідність реального виконання судового рішення, - загалом вказані обставини на переконання судів стосовно заявленого розміру пені не відповідають наслідкам порушення відповідачем зобов`язання а тому суди виснували про наявність підстав для застосування положень статей, якими передбачена можливість зменшення розміру штрафних санкцій (пені).

70. Колегія суддів з урахуванням встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи, вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що у межах своїх дискреційних повноважень та з урахуванням ключових чинників, викладених у наведених вище постановах Верховного Суду, з дотриманням приписів статей 233 ГК України та 551 ЦК України, наявні підстави для зменшення заявленої до стягнення позивачем розміру пені на 50%, що підтримано судом апеляційної інстанції.

71. У межах підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на такі постанови Верховного Суду щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України), викладених у постановах Верховного Суду: від 11 березня 2020 року у справі № 910/16386/18; від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18; від 31 березня 2020 року у справі № 910/8698/19; від 09 липня 2020 року у справі № 916/39/19; від 01 жовтня 2020 року у справі № 904/5610/19; від 08 жовтня 2020 року у справі № 904/5645/19; від 02 грудня 2020 року у справі № 913/698/19; від 19 січня 2021 року у справі № 920/705/19; від 27 січня 2021 року у справі № 910/16181/18; від 26 січня 2021 року у справі № 922/4294/19; від 24 лютого 2021 року у справі № 924/633/20; від 03 березня 2021 року у справі № 925/74/19; від 16 березня 2021 року у справі № 910/3356/20; від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18; від 13 квітня 2021 року у справі № 914/833/19; від 14 квітня 2021 року у справах № 923/587/20 та № 922/1716/20; від 22 червня 2021 року у справі № 920/456/17; від 26 серпня 2025 року у справі № 910/4629/21; від 02 жовтня 2025 року у справі № 910/1239/25 (щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду).

72. Натомість позивач не враховує, що у цих постановах Верховного Суду сформульовано загальні підходи щодо підстав для зменшення розміру неустойки відповідно до статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України. У наведених постановах Верховний Суд не формулював висновки, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру неустойки так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Наведені скаржником посилання в касаційній скарзі на вказані постанови Верховного Суду носять загальний характер, оскільки вони не містять обґрунтованих аргументів на підтвердження доводів касаційної скарги та не спростовують індивідуально-оціночний характер вирішення питання зменшення неустойки.

73. Колегія суддів зазначає, що оскаржувані рішення та постанова в частині зменшення розміру пені не суперечить висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник. Суди оцінили обставини виконання спірних договірних відносин, врахували доводи на які посилалися сторони і саме зважаючи на надану оцінку дійшли висновку про зменшення пені на 50 %.

74. Отже, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи № 910/6337/23 місцевий господарський суд врахував індивідуальний характер цих правовідносин, причини та обставини прострочення виконання умов договору і така оцінка відповідає змісту висновків щодо застосування статей 233 ГК України та 551 ЦК України.

75. Таким чином, з урахуванням встановленої судом касаційної інстанції обґрунтованої суми пені (3 935 099,93 грн), її розмір, який підлягає стягненню з відповідача, враховуючи зменшення судом першої інстанції вказаної санкції на 50 %, становить 1 967 549,96 грн.

76. Водночас, колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України виконує функцію "суду права", а не "суду факту", відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

77. Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм права щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду не знайшли підтвердження в межах підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 910/15255/24 та передачі справи на новий розгляд з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 13 цієї постанови.

78. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають і впливають на кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

79. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

80. Згідно з частиною першою статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

81. З урахуванням вимог, викладених Товариством у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги позивача. При цьому постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 910/6337/23 слід скасувати повністю, а рішення місцевого господарського суду від 30 жовтня 2023 року у цій справі в частині задоволення пені у сумі 1 219 721,41 грн - змінити та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені у сумі 1 967 549,96 грн.

Судові витрати

82. З огляду на результати розгляду цієї справи у суді касаційної інстанції, судовий збір, сплачений Товариством за розгляд справи в суді касаційної інстанції, слід покласти на Компанію в порядку статті 129 ГПК України.

83. Верховний Суд не здійснює розподіл судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції, оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у цій справі стосовно такого розподілу є чинною.

Щодо повороту виконання

84. Відповідно до частини 1 статті 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

85. З огляду на викладене, Суд не вирішує питання про поворот виконання рішення апеляційної інстанції, адже суд касаційної інстанції не закриває провадження у справі / не залишає позов без розгляду / не відмовляє в позові повністю / не задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі, а скасовує оскаржувану постанову апеляційної інстанції повністю та рішення місцевого господарського суду в частині та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені у сумі 1 967 549,96 грн.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 910/6337/23 скасувати.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2023 року у справі № 910/6337/23 в частині стягнення пені у сумі 1 219 721,41 грн змінити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" 1 967 549 (один мільйон дев`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень) 96 коп. пені.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" судовий збір у сумі 94 442 (дев`яносто чотири тисячі чотириста сорок гривень) 40 коп. за подання касаційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова