ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/2555/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретаря судового засідання - Кондратюк Л. Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі

за позовом Виконувача обов`язків керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до відповідачів: 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3) Фізичної особи-підприємця Ільїної Тетяни Миколаївни, 4) ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування додатку до рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та витребування нежитлових приміщень,

за участю:

прокурора - Цимбалістого Т. О.,

представника відповідача-1та відповідача-2 - Замніус М. В.,

представника відповідача-4 - Некрасова О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Хронологія спору

1. 25.06.2021 виконувач обов`язків керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави з позовом до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління комунального майна), фізичної особи-підприємця Ільїної Тетяни Миколаївни (далі - ФОП Ільїна Т. М.) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) про:

1) визнання незаконним та скасування пункту 60 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міськради 7 скликання від 06.07.2016 № 283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" (далі - рішення Харківської міської ради від 06.07.2016, оспорюване рішення);

2) визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30.11.2016 № 5404-В-С (далі - договір купівлі-продажу від 30.11.2016), укладеного між Управлінням комунального майна та ФОП Ільїною Т. М., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2618;

3) витребування в ОСОБА_2 на користь об`єднаної територіальної громади м. Харкова нежитлових приміщень другого поверху № № І, Іа, VІа, VІб, 25- 1, 25а- 1, 26- 2 загальною площею 97,1 кв. м, розташованих у нежитловій будівлі літ. "Б- 2" за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірне нерухоме майно, спірні нежитлові приміщення), та зобов`язання Харківської міської ради прийняти їх.

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що під час прийняття Харківською міською радою оспорюваного рішення та у ході здійснення процедури відчуження спірного нерухомого майна і укладання оспорюваного договору купівлі-продажу від 30.11.2016 відповідач-1 та відповідач-3 порушили вимоги законодавства про приватизацію, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012- 2016 роки, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова.

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.11.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2022, у задоволенні позову прокурора відмовлено повністю.

4. Постановою Верховного Суду від 24.09.2024 рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 скасовано в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про витребування в ОСОБА_2 на користь об`єднаної територіальної громади м. Харкова нежитлових приміщень другого поверху №№ І, Іа, VІа, VІб, 25-1, 25а-1, 26-2 загальною площею 97,1 кв. м, розташованих у нежитловій будівлі літ."Б-2" за адресою: АДРЕСА_1 , а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. В частині відмови в задоволенні решти позовних вимог рішення судів залишено без змін з мотивів, наведених у цій постанові.

5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.10.2024 прийнято справу до свого провадження в частині позовної вимоги про витребування спірного нерухомого майна в ОСОБА_2 на користь об`єднаної територіальної громади м. Харкова.

6. Ухвалою місцевого господарського суду від 27.01.2025 задоволено клопотання Слобідської окружної прокуратури (вх.30787 від 06.12.2024) про заміну відповідача-4 ( ОСОБА_2 ) належним відповідачем. Замінено неналежного відповідача у справі - ОСОБА_2 на належного відповідача - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

7. Таким чином, предметом спору є позовна вимога Прокурора про витребування у ОСОБА_1 на користь об`єднаної територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень другого поверху № № І, Іа, VІа, VІб, 25-1, 25а-1, 26-2 загальною площею 97,1 кв. м, розташованих у нежитловій будівлі літ. "Б-2" за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання Харківської міської ради Харківської області прийняти останні.

8. Ухвалою суду першої інстанції від 04.02.2025 задоволено заяву прокурора про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нього.

9. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.04.2025 позовну заяву прокурора залишено без руху на підставі частини одинадцятої статті 176 ГПК України. Для усунення недоліків позовної заяви встановлено 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано прокурору у встановлений строк подати до Господарського суду Харківської області:

- експертно-грошову оцінку вартості спірного нерухомого майна, здійснену в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви;

- документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна;

- докази доплати судового збору з урахуванням наданої оцінки (експертно-грошової оцінки спірного майна), здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви.

10. 01.05.2025 надійшла заява, в якій зазначено наступне:

- прокурором здійснено сплату судового збору за майнову вимогу про витребування майна у ОСОБА_3 відповідно до вартості набутого останнім майна, яка станом на дату подання позовної заяви підтверджувалася Звітом про оцінку майна, виданим суб`єктом оціночної діяльності ФОП Жук В. М. Тобто у визначених законом розмірах;

- щодо надання експертно-грошової оцінки вартості спірного нерухомого майна, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, прокурором зазначено, що положення частини шостої статті 164 ГПК України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки ці норми закону не мають зворотної дії в часі. Прокурор також зауважив про недобросовісність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- невнесення прокурором вартості витребуваного майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування нерухомого майна у недобросовісного набувача. Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ) передбачено компенсацію безпосередньо органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, а не за рахунок прокурора. Механізм реалізації нововведених норм ЦК України на цей час відсутній.

11. Підсумовуючи викладене, прокурор зазначив, що цією заявою повідомляє суд про усунення недоліків позовної заяви, встановлених в ухвалі Господарського суду Харківської області від 28.04.2025.

12. 04.05.2025 від відповідача-4 - ОСОБА_1 надійшла заява, за змістом якої заявник просив суд у зв`язку із невиконанням прокурором вимог ухвали суду від 28.04.2025 залишити позовну заяву Прокурора без розгляду, скасувати заходи забезпечення позову (а саме, арешт майна відповідача ОСОБА_1 ), вжиті ухвалою від 04.02.2025, а також стягнути з позивача на користь відповідача-4 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 39 250,00 грн.

13. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 залишено позов прокурора без розгляду, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.02.2025. Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з позивача на користь відповідача-4 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 39 250,00 грн.

14. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 залишено без змін.

15. Постанова апеляційного суду від 24.06.2025 та ухвала місцевого суду від 07.05.2025 обґрунтовані тим, що прокурором не доведено відсутність підстав для покладення на нього обов`язку надання суду експертно-грошової оцінки вартості спірного нерухомого майна, здійснену в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви, документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна та доказів доплати судового збору, з урахуванням наданої оцінки (експертно-грошової оцінки спірного майна), здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви. Таким чином, при вирішенні питання про залишення без розгляду позовної заяви суди встановили її невідповідність вимогам частини шостої статті 164 ГПК України.

16. Суди також дійшли висновку, що питання добросовісності набуття відповіачем-4 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна має бути оцінене судом першої інстанції під час судового розгляду. Отже, обставина добросовісності/недобросовісності набуття права власності на спірне майно залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті справи.

17. При цьому судами зазначено про передчасність висновків прокурора про те, що добросовісність відповідача-4 ОСОБА_1 є виключеною. До того ж акцентовано увагу на тому, що стверджуючи під час апеляційного провадження про недобросовісність набуття відповідачем-4 ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, прокурор посилався на положення статті 388 ЦК України, якою визначено право власника на витребування майна саме від добросовісного набувача.

Короткий зміст касаційної скарги

18. Прокурор звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

19. Суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

20. У касаційній скарзі прокурор наполягає на тому, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням, неправильним застосуванням норм процесуального права - статті 2, частини третьої статті 3, статті 11, частини першої статті 43, статей 74, 76, 77, 86, частини шостої статті 164, статей 226, 236 ГПК України, статті 58 Конституції України, частини першої статті 3 Закону України "Про публічні електронні реєстри", статей 3, 13, 16, частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини другої статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", пункту 4 Закону України від 12.03.2025 № 4292-ІХ.

21. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що:

- позовна заява подана прокурором з дотриманням вимог статті 164 ГПК України у редакції, чинній станом на дату звернення з цим позовом до суду (24.06.2021). Частина шоста статті 164 ГПК України у чинній редакції не має зворотної дії в часі, оскільки є нормою процесуального права;

- позовна заява подана прокурором про витребування майна у ОСОБА_2 як у недобросовісного набувача. Про недобросовісність останнього набувача ОСОБА_1 прокурором також наголошувалось під час розгляду справи. Недобросовісність набуття спірного майна виключає можливість застосування вимог, які стосуються витребування майна у добросовісного набувача. Саме позовній вимозі про витребування майна у недобросовісного набувача суд має надати оцінку під час розгляду справи. У випадку якщо суд дійде висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 388 ЦК України (право власника на витребування майна від добросовісного набувача), це не свідчить про обов`язок позивача змінити предмет позову, оскільки це є правом позивача, і за обрання можливого неефективного способу захисту позивач несе відповідні ризики у вигляді відмови в задоволенні позову;

- невнесення прокурором вартості витребуваного майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення суду про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача;

- частина п`ята статті 390 ЦК України не поширюється на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача. Питання добросовісності чи недобросовісності набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення;

- застосування частини шостої статті 164 ГПК України, яка не підлягає застосуванню при прийнятті справи до свого провадження після направлення справи Верховним Судом на новий розгляд у частині позовної вимоги про витребування нерухомого майна, може свідчити про незаконну відмову в доступі до правосуддя;

- Законом № 4292-ІХ передбачено компенсацію безпосередньо органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Тобто саме за рахунок вищевказаних органів здійснюється компенсація, а не за рахунок прокурора;

- прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить або в яким майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, однак прокурор не є власником спірного об`єкта.

Позиції інших учасників справи

22. У відзивах на касаційну скаргу Харківська міська рада, Управління комунального майна та ОСОБА_1 просять залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, наполягаючи на тому, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми Закону № 4292-ІХ та статей 164, 174 ГПК України.

23. 28.01.2026 у судовому засіданні представник відповідача-1 та відповідача-2 заявив усне клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 12.03.2025 № 4292-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".

24. Розглянувши вказане клопотання, Верховний Суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

25. Наразі встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють Суду належним чином оцінити доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Позиція Верховного Суду

26. 09.04.2025 набрав чинності Закон України № 4292-ІХ від 12.03.2025 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".

27. Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ внесено зміни до ГПК України, зокрема, до статей 164, 174 ГПК України.

28. Так, статтю 164 ГПК України доповнено частиною шостою такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

29. Частину другу статті 174 ГПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

30. Законом № 4292-ІХ також доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту:

"5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

31. Законом № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

32. Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

33. Повертаючи позов прокурора, суди попередніх інстанцій виходили з того, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

34. Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

35. Крім того, суди виснували, що оскільки суд позбавлений можливості встановити добросовісність набувача на цій стадії розгляду справи, зазначена обставина залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, тому суд має вжити всіх заходів з метою захисту прав відповідача-4 як потенційно добросовісного набувача.

36. Верховний Суд не погоджується з висновками судів щодо наявності підстав для повернення позову прокурора на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України з огляду на таке.

37. Так, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ унормовано, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

38. Водночас статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

39. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.

40. Верховний Суд звертає увагу на те, що положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

41. Питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

42. При цьому у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №354/160/25, від 01.12.2025 у справі №354/419/25, від 19.11.2025 у справі № 523/14914/24.

43. У цій справі позовна заява подана прокурором 24.06.2021 з позовною вимогою про витребування майна у ОСОБА_2 як у недобросовісного набувача. При цьому прокурор стверджував, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем та набув спірне нерухоме майно безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати. Крім того, прокурором наголошувалось і про недобросовісність останнього набувача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим прокурором наводились факти її пов`язаності з продавцем.

44. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

45. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

46. Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження 12-15гс19, пункт 7.43) від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункти 81, 83, 84), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 95), від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21, пункт 102), від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23, пункт 221), від 16.04.2025 у справі № 924/971/23.

47. Отже, не зважаючи на посилання прокурора у позовній заяві на норми статті 388 ЦК України, доводи прокурора (та касаційної скарги) і його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірне майно вибуло з володіння держави внаслідок неправомірних і недобросовісних дій її набувачів, зокрема і ОСОБА_1 .

48. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин суди попередніх інстанцій зробили неправильний висновок про залишення позову без розгляду.

49. Оскільки прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування нерухомого майна у недобросовісного набувача (останнього набувача), то приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини шостої статті 164, частини четвертої статті 174 ГПК України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність / недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.

50. З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково не врахував в сукупності усіх обставин та помилково постановив оскаржувану ухвалу з посиланням на частину четверту статті 174 ГПК України, а суд апеляційної інстанції вказаних недоліків не усунув, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. В силу приписів частин третьої, четвертої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

52. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу повністю для продовження розгляду.

53. Згідно із частиною шостою статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

54. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судові витрати

55. Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а справа - передачі для продовження розгляду до суду першої інстанції, то з урахуванням положень статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 922/2555/21 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач