номер провадження справи 3/208/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 Справа №908/3611/25

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" (вул. Базова, буд. 8, офіс 420, м. Дніпро, ідентифікаційний код юридичної особи 44452008)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІЗОЛ-2014" (просп. Соборний, 109, прим. 55г, м. Запоріжжя, 69095; ідентифікаційний код юридичної особи 13622789)

про стягнення коштів,

без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.

01.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" (скорочене найменування - ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ") до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІЗОЛ-2014" (скорочене найменування - ТОВ "ТЕХІЗОЛ-2014"), про стягнення 8083,58 грн. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 справу №908/3611/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/3611/25 та присвоєний справі номер провадження 3/208/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Сторони належним чином повідомленні про відкриття провадження у справі №908/3611/25, про що свідчать довідки про доставку електронних листів від 03.12.2025 до зареєстрованих Електронних кабінетів сторін у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

16.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" 22 вересня 2025 року здійснило повну попередню оплату за товар відповідно до рахунку №2294 від 22 вересня 2025 року, виставленого відповідачем. Загальна суму оплати склала 8 083,58 грн.

Після здійснення оплати товар був відправлений перевізником "Нова пошта". Однак, про те, що доставка здійснюється за рахунок Покупця, Постачальник попередньо не повідомив.

ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" товар не отримував та 30 вересня 2025 року направив відповідачеві лист з вимогою повернути сплачені кошти. Однак, грошові кошти не були повернуті.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що 22.09.2025 ТОВ "ТЕХІЗОЛ-2014" виставило ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" рахунок № 2294 на поставку товару - трубки каучукової ODER-FLEX, загальною вартістю 8083,58 грн з ПДВ. Після оплати сторони вели листування у месенджері (Viber). Позивач уточнив місцезнаходження відповідача у м. Запоріжжі, після чого, отримавши відповідь про відсутність товару на запорізькому складі та необхідності відправки з Києва, самостійно погодився на доставку Новою поштою. 25.09.2025 відповідач оформив відправлення товару на адресу позивача службою доставки "Нова пошта". Позивач не з`явився до відділення й свідомо відмовився від отримання товару. Підставою для відмови від отримання товару стало виключно небажання оплачувати послуги перевізника. Доставка товару є самостійною послугою перевізника "Нова пошта", а не складовою ціни товару, а її оплата за загальним правилом покладається на одержувача. Відповідач виконав свій обов`язок за договором поставки - передав товар перевізнику для доставки позивачу, тоді як позивач відмовився від його прийняття.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є стягнення попередньої оплати у розмірі 8083,58грн.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був укладений договір, чи були погоджені умови поставки товару, чи був поставлений товар), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

22.09.2025 ТОВ "ТЕХІЗОЛ-2014" (відповідач) виставило ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" (позивачу) рахунок №2294 на поставку товару. Товаром є - трубка каучукова ODER-FLEX у кількості 48 м, загальною вартістю 8083,58 грн з ПДВ.

Постачальником є ТОВ "ТЕХІЗОЛ-2014", адреса: 69095, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 109, прим. 55г, код за .

Покупцем є ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ".

В рахунку № 2294 від 22.09.2025 зокрема вказано:

"Увага! Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р Постачальника самовивозом за наявності довіреності та паспорта. Компанія користується електронним документообігом".

25.09.2025 позивач платіжною інструкцією №963 здійснив оплату відповідачу 8083,58 грн з ПДВ, з призначенням платежу "сплата за тмцзг. Рах. №2294 від 22.09.2025, в тч. ПДВ 20%- 1347, 26 грн.".

25.09.2025 відповідач оформив відправлення товару на адресу позивача службою доставки "Нова пошта. Відповідно до експрес-накладної №4101 відправником є ТОВ "ТЕХІЗОЛ-2014", одержувачем ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ", відділення №1 у м. Запоріжжя, тип відправлення - "вантаж", опис - "ізоляція", доставку сплачує - одержувач, вартість доставки - 1920,00 грн.

Доказів отримання вантажу за експрес-накладною №4101 від 25.09.2025 матеріали справи не містять.

За твердженням позивача, він 30 вересня 2025 року направив відповідачеві лист № 30/09/25 з вимогою повернути сплачені кошти(а.с. 22). Доказів направлення вказаного листа відповідачеві матеріали справи не містять.

09.10.2025 позивачем була направлена відповідачеві претензія №11, в якій повідомлено про відмову від прийняття товару та вимогою повернути сплачені грошові кошти у сумі 8 083,58 грн. Поштове відправлення, в якому містилася претензія, повернуто позивачеві за закінченням терміну зберігання (а.с. 23-26).

У грудні 2025 року позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Суд зазначає, що поняття повнота та безумовність оферти є одночасно необхідними, а існування одночасно двох названих умов до акцепту є достатнім для того, що констатувати, що відповідь на оферту є такою, що дає змогу зробити висновок про згоду акцептанта з офертою та з її умовами. Неповнота та небезумовність відповіді на пропозицію укласти договір не є акцептом, тобто є умовами для констатації факту відмови акцептанта від пропозиції, а з іншого боку неповнота та не безумовність відхиляють початкову оферту. Іншими словами неповнота та не безумовність акцепту є умовами припинення оферти.

Як встановлено судом 22.09.2025 ТОВ "ТЕХІЗОЛ-2014" (відповідач) виставило ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" (позивачу) рахунок №2294 на поставку товару.

Суд розцінює рахунок на оплату по замовленню №2294 від 22.09.2025 як пропозицію відповідача укласти договір на умовах, визначених у ньому, а саме щодо поставки зазначеного у ньому переліку товару за вказаною вартістю, а також на зазначених у рахунку умовах поставки.

Оплата рахунку №2294 від 22.09.2025 позивачем платіжною інструкцією №963 від 22.09.2025 є акцептом ТОВ "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" на укладення договору поставки визначеного у рахунку товару, на умовах вказаних в рахунку.

Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір поставки (купівлі-продажу).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

При визначенні умов поставки товару, вказаного в рахунку, суд керується частинами 3-4 статті 213 ЦК України, де визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вказано в тексті рахунку "Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р Постачальника самовивозом за наявності довіреності та паспорта".

Приймаючи до уваги загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, суд приходить до висновку, що сторону уклади договір поставки товару, який містить умову поставки товару - самовивіз товару покупцем.

При цьому суд враховує, що в тексті рахунку не вказано місцезнаходження товару, звідки здійснюється самовивіз товару. Єдина адреса, яка вказана в рахунку на оплату, є адреса самого Постачальника.

Відповідно до ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Враховуючи умови ст. 532 ЦК України, а також встановлені судом обставини, що в рахунку на оплату не вказано місцезнаходження товару, звідки здійснюється самовивіз товару, суд висновує, що відповідач надав пропозицію укласти договір поставки, а позивач прийняв таку пропозицію, тобто сторонами укладено договір поставки, з умовами поставки товару - самовивіз покупцем товару з місця знаходження постачальника (відповідача).

Відповідач 25.09.2025 відправив товар на адресу позивача службою доставки "Нова пошта", мотивуючи це зміною умов договору щодо умов поставки товару з самовивозу на доставку товару службою доставки "Нова пошта", які були погоджені з позивачем.

На підтвердження змін умов договору відповідач надав скріншоти листування в месенджері (Viber).

У свою чергу позивач також скріншоти листування в месенджері (Viber), які на його думку його згоду на доставку товару службою доставки "Нова пошта", з оплатою послуг доставки позивачем.

За приписами статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Щодо наданого позивачем та відповідачем електронного листування у месенджері, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 наведено наступні висновки.

"Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постанові КГС ВС від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 (№ в ЄДРСР 94517830), постанові ОП КГС ВС від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 (№ в ЄДРСР 105458813)), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах….

…Отже, у всіх наведених постановах Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах.

При цьому в указаних постановах касаційні суди не формулювали висновок, що роздруківки електронного листування взагалі не можуть бути прийняті як допустимі докази, від якого просить відступити Касаційний господарський суд в ухвалі від 24 січня 2023 року в цій справі.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі".

Так, з наданого позивачем та відповідачем електронного листування неможливо ідентифікувати його учасників, їх повноваження, дату та час листування, таке листування має неформальний діловий характер, ця переписка не дозволяє встановити дійсний зміст правовідносин та домовленостей між учасниками спору, у зв`язку з чим суд визнає таке листування неналежним доказом у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність погоджених змін до умов договору поставки товару за рахунком №2294 на поставку товару від 22.09.2025, та безпідставність направлення відповідачем товару позивачу службою доставки "Нова пошта".

У сенсі наведеного необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).

З цього приводу суд зазначає, що після оплати позивачем рахунку №2294 на поставку товару від 22.09.2025, дії відповідача зі зміни умов поставки, які зазначені в рахунку, без погодження всіх змінених умов з позивачем не відповідають принципу добросовісності та чесній діловій практиці.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач, надіславши відповідачу претензію №11 від 09.10.2025 відмовився від договору поставки у зв`язку з несвоєчасною передачею товару позивачу (покупцю).

Надаючи оцінку діям позивача, суд дійшов висновку, що позивач правомірно скористався правом вимагати повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 8 083,58 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться рахунком на оплату №2294 від 22.09.2025 (а.с. 20), платіжною інструкцією №963 від 25.09.2025 (а.с. 21), претензією №11 від 09.10.2025 (а.с. 23-26).

Обставини, на які посилається відповідач доводяться експрес-накладною №4101 від 25.09.2025 (а.с.62).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи.

Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідач відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІЗОЛ-2014" (просп. Соборний, 109, прим. 55г, м. Запоріжжя, 69095; ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" (вул. Базова, буд. 8, офіс 420, м. Дніпро, ідентифікаційний код юридичної особи 44452008) суму 8 083,58 грн (вісім тисяч вісімдесят три гривні 58 коп.) попередньої оплати за непоставлений товар. Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІЗОЛ-2014" (просп. Соборний, 109, прим. 55г, м. Запоріжжя, 69095; ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМБУДМАРКЕТ" (вул. Базова, буд. 8, офіс 420, м. Дніпро, ідентифікаційний код юридичної особи 44452008) суму 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.01.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич