ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

у справі про неплатоспроможність

"30" січня 2026 р.м. Одеса № 916/4883/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Дробиш К.А.,

дослідивши матеріали заяви (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників:

боржник: ОСОБА_1 ;

представників боржника: Хомко С.В., Сітнікова М.Р.

ВСТАНОВИВ:

Представник фізичної особи ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою від 08.12.2025 (вх. № 5022/25 від 08.12.2025), про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

В обґрунтування поданої заяви вказано про наявне непогашене грошове зобов`язання перед єдиним кредитором ТОВ «Аутстаффер» у загальному розмірі 176 608 703, 46 грн, яке стягнуто рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) від 01.04.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025. Зазначає, що 25.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження № 78940477 з примусового виконання наказу у справі № 923/1351/20(916/1442/24), виданого 23.07.2025 Господарським судом Одеської області.

Стосовно дебіторської заборгованості зазначено про надання позики по безвідсотковим договорам позики із забезпеченням зобов`язань іпотекою та надання позики фізичним особам без такого забезпечення, однак з початком повномасштабної війни доля позичальників боржнику не відома, будь-якого зв`язку немає, борг не повернуто; передане в іпотеку нерухоме майно знаходиться на окупованій території, на лінії фронту та з великою ймовірністю пошкоджене/знищене. Вказано, що загальний розмір дебіторської заборгованості становить 120 578 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2025 42, 40 грн за 1 дол. США складає 5 112 507, 20 грн.

Щодо фінансового та майнового стану боржника повідомлено, що за ним зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка; він є власником часток у статутних капіталах підприємств, які фактично не здійснюють господарську діяльність, дивіденди боржник як учасник товариств не отримує; є власником грошових коштів, які розміщені на вкладному (депозитному) рахунку в сумі 9000, 29 дол. США, які є заставним майном за договором застави № 38188680-ДЗ-2/1 від 11.11.2024 та договору про внесення змін № 1 від 18.04.2025 до нього. Боржник не працевлаштований як найманий працівник, здійснює підприємницьку діяльність.

Стосовно підстав для відкриття провадження у справі посилається на положення ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства та на ст. 1 вказаного Кодексу щодо визначення загрози неплатоспроможності та вважає, що наведені у даній заяві обставини щодо непогашеної заборгованості у розмірі 176 608 703, 46 грн, а також майнового та фінансового стану боржника не дають йому можливості виконати грошове зобов`язання та свідчать, що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Вказано про наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи згідно з п. 4 ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 вищевказану заяву залишено без руху; зобов`язано фізичну особу ОСОБА_1 надати у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі без руху заяву про усунення недоліків, до якої має бути додано: докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією або угоду, укладену між заявником та обраним ним арбітражним керуючим із дотриманням умов, визначених Кодексом України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 прийнято та призначено до розгляду (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) представника фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на 16.01.2026 об 11:00.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 відкладено підготовче засідання суду щодо розгляду заяви (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) представника фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на 30.01.2026 о 14:00.

Дослідивши у підготовчому засіданні суду заяву боржника з доданими доказами, заслухавши пояснення боржника та його представників, суд встановив.

ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Боржник має статус фізичної особи-підприємця, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У наданому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність конкретизованому списку кредиторів і боржників зазначено наступне.

Кредиторами є:

ТОВ «Аутстаффер» із сумою грошових вимог 176 608 703, 46 грн - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - рішення Господарського суду Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) від 01.04.2025, строк виконання зобов`язання - 15.07.2025 - набрання чинності рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) від 01.04.2025.

Боржниками є:

ОСОБА_2 із сумою грошових вимог 11 200 дол. США - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - договір позики від 19.10.2020, строк виконання зобов`язання - до 19.04.2021;

ОСОБА_3 із сумою грошових вимог 15 000 дол. США - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - договір позики від 07.10.2021, строк виконання зобов`язання - до 07.10.2023;

ОСОБА_4 із сумою грошових вимог 20 000 дол. США - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - договір позики від 04.10.2021, строк виконання зобов`язання - до 04.10.2022;

ОСОБА_5 із сумою грошових вимог 30 000 дол. США - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - договір позики від 05.03.2021, строк виконання зобов`язання - до 05.09.2021;

ОСОБА_6 із сумою грошових вимог 26 475, 00 дол. США - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - договір позики від 23.09.2021 на суму 8200 дол. США та договір позики від 29.09.2021 на суму 18 275 дол. США, строк виконання зобов`язання - до 01.10.2021 та до 29.12.2021 відповідно.

ОСОБА_7 із сумою грошових вимог 17 903, 00 дол. США - основне зобов`язання, підстава виникнення зобов`язання - договір позики від 04.12.2021 на суму 12 400 дол. США та договір позики від 16.02.2022 на суму 5503 дол. США, строк виконання зобов`язання - до 04.12.2022 та до 01.01.2023 відповідно.

Рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) від 01.04.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_8 про покладення субсидіарної відповідальності та стягнення 176 608 703, 46 грн - задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" 176 608 703, 45 грн субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням останнього до банкрутства.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіним Дмитром Сергійовичем ВП № 78940477 від 25.08.2025 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу у справі № 923/1351/20(916/1442/24), виданого 23.07.2025 Господарським судом Одеської області.

З інформації про виконавче провадження № 78940477 від 24.10.2025 вбачається, що виконавцем були винесені наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2025, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

Між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_6 як позичальником був укладений договір позички від 29.09.2021, п. п. 1., 4. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, позичкодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 487 942, 50 грн, що еквівалентно 18 275 дол. США, згідно комерційного курсу, на день позики. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк не пізніше 29.12.2021.

Між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_6 як позичальником був укладений договір позички від 23.09.2021, п. п. 1., 4. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, позичкодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 221 400 грн, що еквівалентно 8200 дол. США, згідно комерційного курсу, на день позики. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк не пізніше 01.10.2021.

Між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_7 як позичальником був укладений договір позички від 04.12.2021, п. п. 1., 4. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, позичкодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 338 520 грн, що еквівалентно 12 400 дол. США, згідно комерційного курсу, на день позики. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк не пізніше 04.12.2022.

Між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_7 як позичальником був укладений договір позички від 16.02.2022, п. п. 1., 4. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, позичкодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 154 854 грн, що еквівалентно 5503 дол. США, згідно комерційного курсу, на день позики. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк не пізніше 01.01.2023.

Між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_2 як іпотекодавцем 19.10.2020 був укладений іпотечний договір, п. п. 1.1., 1.2. якого передбачено, що відповідно до умов цього договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: приміщення № 1-32, 1-33, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , яке оцінено за згодою сторін (заставна вартість) в сумі 317 632 грн, що еквівалентно 11 200 дол. США; іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 19.10.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого остання зобов`язана повернути в строк до 19.04.2021 ОСОБА_1 суму в національній валюті України, еквіваленту за курсом НБУ на день повернення позики 11 200 дол. США.

Між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_3 як іпотекодавцем 07.10.2021 був укладений іпотечний договір, п. п. 1.1., 1.2. якого передбачено, що відповідно до умов цього договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яке оцінено за згодою сторін (заставна вартість) у сумі 395 250 грн, що еквівалентно 15 000 дол. США; іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 07.10.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно якого останній зобов`язаний повернути в строк до 07.10.2023 ОСОБА_1 суму в національній валюті України, еквіваленту за курсом НБУ на день повернення позики 15 000 дол. США.

Між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем 04.10.2021 був укладений іпотечний договір, п. п. 1.1., 1.2. якого передбачено, що відповідно до умов цього договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яке оцінено за згодою сторін (заставна вартість) у сумі 532 200 грн, що еквівалентно 20 000 дол. США; іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 04.10.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , згідно якого останній зобов`язаний повернути в строк до 04.10.2022 ОСОБА_1 суму в національній валюті України, еквіваленту за курсом НБУ на день повернення позики 20 000 дол. США.

Між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_5 як іпотекодавцем 05.03.2021 був укладений іпотечний договір, п. п. 1.1., 1.2. якого передбачено, що відповідно до умов цього договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , яке оцінено за згодою сторін (заставна вартість) у сумі 832 800 грн, що еквівалентно 30 000 дол. США; іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 05.03.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , згідно якого останній зобов`язаний повернути в строк до 05.09.2021 ОСОБА_1 суму в національній валюті України, еквіваленту за курсом НБУ на день повернення позики 30 000 дол. США.

В описі майна боржника вказано, що йому на праві приватної власності належить наступне майно: житловий будинок загальною площею 148, 8 кв.м., місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_7 та земельна ділянка за кадастровим номером :28:002:0110, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_7 ; боржник є власником часток у статутних капіталах наступних підприємств, а саме: ТОВ «Аутстаффер», АТ закритого типу «Комерційний центр», ТОВ «Комерційний центр», ТОВ «Арес Юг», ТОВ «Розвиток та інтеграція»; боржник є власником грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку в сумі 9000, 29 дол. США, які є заставним майном за договором застави № 38188680-ДЗ-2/1 (майнових прав на отримання грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) від 11.11.2024 та договору про внесення змін № 1 до договору № 38188680-ДЗ-2/1 від 18.04.2025, укладеному між боржником та АТ КБ «Приватбанк».

В підтвердження права власності боржника на майно додано: договір купівлі-продажу від 28.07.2003; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1105189 від 28.07.2003, згідно якого боржник на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2003 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 ; державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого боржник є власником земельної ділянки площею 0, 0454 га, яка розташована - АДРЕСА_7 .

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додано: витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «Розвиток та інтеграція», ТОВ «Арес Юг», ТОВ «Комерційний центр», АТ закритого типу «Комерційний центр», ТОВ «Аутстаффер»; договір про внесення змін № 1 до договору застави № 38188680-ДЗ-2/1 від 18.04.2025 (майнових прав на отримання грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту)) від 11.11.2024.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 453668730 від 26.11.2025 на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57709694 від 19.04.2021 належить житловий будинок загальною площею 148, 8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_7 та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57688247 від 16.04.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :28:002:0110, площею 0, 0454 га.

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 453668730 від 26.11.2025 наявні записи про обтяження та про іпотеку, обтяжувач (іпотекодержатель) - ОСОБА_1 , договори іпотеки, серія та номер 1914, виданий 07.10.2021 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, 1862, виданий 04.10.2021 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, 344, виданий 05.03.2021 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, 1165, виданий 19.10.2020 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу.

У відомостях щодо обтяження майна боржника повідомлено, що він є власником грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку в сумі 9000, 29 дол. США, які є заставним майном за договором застави № 38188680-ДЗ-2/1 (майнових прав на отримання грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) від 11.11.2024 та договору про внесення змін № 1 до договору № 38188680-ДЗ-2/1 від 18.04.2025, укладеному між боржником та АТ КБ «Приватбанк»; в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження: № 31653573 від 12.11.2024, вид обтяження - приватне обтяження; тип - застава рухомого майна; майно, яке обтяжується - не визначене; боржник - ОСОБА_1 , обтяжувач - АТ КБ «Приватбанк».

Боржник у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначив про те, що до дня подання такої заяви ним не вчинялись правочини на суму менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати, окрім договору про внесення змін до договору застави, а також про часткове повернення боргу ОСОБА_9 за договором позики від 15.09.2021.

У відомостях про всі наявні рахунки/електронні гаманці боржника зазначено: АТ «Акцент Банк»: № 687122, залишок коштів - 0, 00 EUR, № 653803, залишок коштів - 0, 00 грн, № НОМЕР_2 , залишок коштів - 3, 14 грн, № НОМЕР_3 , залишок коштів - 3, 14 грн, № НОМЕР_4 , залишок коштів - 0, 00 грн, № НОМЕР_5 , залишок коштів - 3, 14 грн, 710757, залишок коштів - 0, 86 USD, № НОМЕР_6 , залишок коштів - 109, 90 грн; АТ КБ «Приватбанк»: № НОМЕР_7 , залишок коштів - 9000, 64 USD, № НОМЕР_8 , залишок коштів - 0, 59 EUR, № НОМЕР_9 , залишок коштів - 7, 43 грн, № НОМЕР_10 , залишок коштів - 0, 52 грн, № НОМЕР_11 , залишок коштів - 0, 56 грн; АТ «Ідея Банк»: № НОМЕР_12 , залишок коштів - 0, 80 USD, № НОМЕР_13 , залишок коштів - 18, 69 грн, № НОМЕР_12 , залишок коштів - 00, 00 грн; АТ «ОТП БАНК» № НОМЕР_14 , залишок коштів - 00, 00 USD, № НОМЕР_15 , залишок коштів - 00, 00 грн.

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додано копію трудової книжки.

Боржник до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, про що свідчить витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржником надано план реструктуризації боргів боржника та декларації про майновий стан за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік, за 2025 рік.

У клопотанні, сформованому в системі «Електронний суд» 27.01.2026 (вх. № 3233/26 від 28.01.2026), представник боржника зазначила, що за частиною боргових зобов`язань перед заявником строк виконання виник у 2021 році, однак за більшістю - після 24.02.2022 - введення воєнного стану на території України. Воєнні дії та тимчасова окупація міста Херсон та Херсонської області призвели до фактичної неможливості реалізації прав кредитора на звернення стягнення. Ці дії тривалий час були фізично неможливі. У 2022- 2023 роках суди фактично не працювали або працювали дистанційно. Виконання судових рішень у Херсонській області було паралізовано. Відсутній був доступ до Інтернету, банківських послуг. З березня по листопад 2022 року місто Херсон перебувало в окупації, що об`єктивно унеможливлювало звернення стягнення на нерухомість, доступ до майна, проведення виконавчих дій, роботу державних реєстрів та нотаріусів. Очікуючи стабілізації безпекової ситуації, заявник займався збереженням власного життя та життя членів своєї сім`ї. З урахуванням об`єктивної ситуації, в якій опинились і заявник, і його боржники, з якими він особисто знайомий, тривалий час мав дружні та ділові відносини, Заявник деякий час, маючи технічну можливість зв`язатись зі позичальниками, із гуманітарних та особистих мотивів вів позасудове врегулювання, домовлявся про надання відстрочки. З огляду на введення законодавчих мораторіїв та обмежень, в тому числі зупинення строків позовної давності на період воєнного стану, заявник як кредитор мав право не вчиняти активних дій по стягненню заборгованості без ризику втратити право вимоги. Заявником враховувалась об`єктивна відсутність економічної доцільності, зниження ліквідності іпотеки. Майно передане в забезпечення зобов`язань за договорами позики та інше майно боржників, які є мешканцями м. Херсон та Херсонської області, та на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за договорами не забезпеченими іпотекою знаходиться на території м. Херсон та Херсонської області. Відповідно, таке майно суттєво втратило ринкову вартість, могло бути пошкоджене або зруйноване та є фактично неліквідним. Бездіяльність кредитора щодо стягнення дебіторської заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки з 2021 року була зумовлена об`єктивними та непереборними обставинами, зокрема: запровадженням воєнного стану, тимчасовою окупацією м. Херсон, неможливістю доступу до майна, зупиненням роботи державних реєстрів, відсутністю можливості проведення оцінки та реалізації предмета іпотеки, а також істотною втратою ліквідності такого майна, що робило звернення стягнення економічно недоцільним.

Частиною 1 ст. 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Боржник у відповідності до ст. 1 КУзПБ - це юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КУзПБ провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 116 КУзПБ).

Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 4) наявні ознаки загрози неплатоспроможності (ч. 2 ст. 115 КУзПБ).

Для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи достатньо навіть однієї або більше однієї підстави у будь-яких комбінаціях, наведених у частині другій статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки законодавцем імперативно не визначено обов`язковим існування сукупності всіх підстав, як умови для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи (постанова Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 909/1028/20).

До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції (ч. 3 ст. 115 КУзПБ).

Грошове зобов`язання (борг) у відповідності до ст. 1 КУзПБ - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Неплатоспроможність згідно з ст. 1 КУзПБ - це неспроможність боржника (іншого, ніж страховик або кредитна спілка) виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом, або встановлена Національним банком України неплатоспроможність страховика відповідно до Закону України "Про страхування" чи неплатоспроможність кредитної спілки відповідно до Закону України "Про кредитні спілки".

Загроза неплатоспроможності - фінансово-господарський стан боржника, що характеризується наявністю обставин, які підтверджують, що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання у строк, передбачений для їх виконання, чи здійснювати платежі за звичайними господарськими операціями (ч. 1 ст. 1 КУзПБ).

Ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника до розгляду господарський суд має право вирішити питання про: 1) зобов`язання заявника, боржника та інших осіб подати до суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) вжиття заходів для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику відчужувати майно (ч. 2 ст. 117 КУзПБ).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 119 КУзПБ у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує питання, пов`язані з розглядом заяви. Підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.

Водночас при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором/кредиторами. Такими доказами можуть бути, серед іншого, судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності - потенційну можливість такого невиконання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.11.2022 у cправі № 909/937/21).

За змістом положень статті 113, частини першої та другої статті 116 КУзПБ про наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у кожному конкретному випадку мають свідчити достатні фактичні обставини з урахуванням поданої боржником заяви та доданих до неї доказів на підтвердження настання обставин, що підтверджують неплатоспроможність фізичної особи (фізичної особи - підприємця).

Способи та засоби доведення підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначені законодавцем шляхом наведення у частині третій статті 116 КУзПБ переліку документів, що мають додаватись до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та підтверджувати її зміст.

Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 13, статей 74, 76, 77 ГПК України, розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, місцевий суд повинен перевірити відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до статті 116 КУзПБ та з`ясувати на підставі поданих боржником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених частиною другою статті 115 КУзПБ.

Подібний за змістом висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 902/227/20, від 29.07.2021 у справі № 909/1028/20 та від 18.01.2024 у справі № 911/2308/23, у справі № 906/820/24 від 27.05.2025.

За приписами ч. 3 ст. 119 КУзПБ суд за наслідками підготовчого засідання може вчинити одну із таких процесуальних дій: відкрити провадження у справі про неплатоспроможність у разі підтвердження однієї з підстав відкриття провадження у справі, визначених частиною другою статті 115 КУзПБ та відповідності заяви вимогам статті 116 КУзПБ, а за відсутності таких підстав - відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність з підстав визначених частиною четвертою статті 119 КУзПБ.

Частиною четвертою статті 119 КУзПБ установлено, що господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3) боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.

Наведений перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає, оскільки зазначена норма за ступенем визначеності є абсолютно визначеною.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постановах 24.01.2024 у справі № 902/1014/23 (пункт 21), від 12.11.2024 у справі № 922/2623/21 (пункт 7.14).

Отже на стадії підготовчого засідання у справі судом надається оцінка відповідності поданої заяви боржника за формою та змістом вимогам статтям 115, 116 КУзПБ та наявності / відсутності підстав для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність за частиною четвертою статті 119 КУзПБ, за відсутності яких суд зобов`язаний відкрити провадження у справі (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 924/622/23).

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду при розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником, як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.11.2022 у справі № 909/937/21, від 13.08.2025 у справі № 903/901/24 та від 08.10.2025 у справі № 910/13473/22.

Поряд з викладеним суд зазначає, що у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тому, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

У цьому висновку суд звертається до висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, що наведена в постанові від 15.02.2024 у справі № 904/7413/21.

Отже, до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

У зв`язку з цим Суд, звертаючись також до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, зазначає, що у спеціальних нормах КУзПБ законодавець закріпив передусім принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 27.02.2024 у справі № 910/4014/22.

Таким чином, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність фізична особа - боржник повинен розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено пунктами 3, 14 частини третьої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Окрім того, положення Кодексу України з процедур банкрутства визначають обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку").

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності (п. 1 розділу II Склад та елементи фінансової звітності Національного положення (СТАНДАРТ) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73.

Ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто заключною стадією процесу доказування є дослідження та оцінка доказів судом. Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 369/6092/20 (провадження № 14-9цс23)).

Порядок подання доказів, письмових доказів у господарському процесі урегульований статтями 80, 91 ГПК України.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80 ГПК України).

За ч. 4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Висновки суду

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 117 КУзПБ у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або для повернення такої заяви господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про прийняття заяви до розгляду, в якій зазначаються: дата підготовчого засідання, яке має відбутися не пізніше 15 робочих днів з дня постановлення ухвали.

Частиною 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Ураховуючи викладене, зокрема, завдання підготовчого засідання, а також необхідність надання можливості боржнику реалізувати свої процесуальні права з метою дослідження усіх його доводів, суд розглянув заяву за № 916/4883/25 поза межами строку, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 117 КУзПБ, у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має відповідні правові наслідки процесуального та майнового характеру, то на фізичну особу - боржника (як єдиного суб`єкта звернення із заявою про відкриття провадження у такій справі) покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному (достатньому) обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Звертаючись із заявою, підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник визначив перебування його під загрозою неплатоспроможності через наявність непогашеної заборгованості у розмірі 176 608 703, 46 грн перед єдиним кредитором, яку він не має змоги погасити враховуючи його майновий та фінансовий стан.

На підтвердження зазначеної заборгованості до заяви додано рішення Господарського суду Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) від 01.04.2025.

Із змісту заяви вбачається, що підставою звернення до суду є п. 4 ч. 2 ст. 115 КУзПБ, а саме: наявні ознаки загрози неплатоспроможності.

За п. 4 ч. 2 ст. 115 КУзПБ дослідженню підлягають конкретні (а не загальновідомі) обставини, які безпосередньо вплинули або вплинуть на заявника (змінили або змінять його матеріальний стан), та як наслідок, протягом наступних 12 місяців (тобто у майбутньому) ускладнять або унеможливлять виконання ним грошових зобов`язань у відповідний строк.

Під такою загрозою розуміється існування обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі.

Нормами Кодексу України з процедур банкрутства на фізичну особу-боржника покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Такий правовий висновок вбачається обґрунтованим також з тих підстав, що лише фізична особа-боржник (яка є єдиним суб`єктом звернення із відповідною заявою) наділена правом на подання відповідних доказів у підтвердження обставин своєї неплатоспроможності чи її загрози. Тому відсутність на цій стадії інших учасників справи, які мають право подати свої доводи чи заперечення щодо таких обставин чи доказів, зумовлює необхідність добросовісного виконання боржником своїх процесуальних обов`язків щодо доказування наявності обставин для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

У заяві від 08.12.2025 (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) боржником зазначено обставини, які вказують на ознаки загрози неплатоспроможності ОСОБА_1 , а саме його майновий та фінансовий стан, дослідивши які, суд встановив наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч. 4 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вже зазначалося наразі виконавчі дії по виконанню наказу у справі № 923/1351/20(916/1442/24), виданого 23.07.2025 Господарським судом Одеської області проводяться, заборгованість з боржника стягується.

Постанов у порядку ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" боржником не надано.

Суду не надано жодних доказів звернення боржника до позичальників з метою повернення грошових коштів за договорами позики.

При цьому, за умовами договорів позики строк її повернення до 01.10.2021, до 29.12.2021, 04.12.2022.

Боржник у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише вказав про втрачений зв`язок з позичальниками, без надання відповідних доказів.

Боржником не надано доказів, які б доводили факт спроби повернути борг безпосередньо від самих позичальників, так і шляхом подання позовних заяв до суду. Матеріали справи не містять доказів листування, звернення до нотаріусу з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріусу, тощо.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду у вигляді: 1) реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону України «Про іпотеку» або 2) продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист: згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом 1) передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону або 2) права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Однак, боржник не довів належним чином у суді або іншим законним шляхом (зокрема, через виконавчий напис нотаріусу чи договір), що він виконав усі необхідні процедури для звернення стягнення на заставне майно.

Тобто, доказів звернення стягнення на предмет іпотеки також суду не надано.

Фінансова звітність є результатом аналізу та узагальнення даних, які містяться у первинних документах, та відображає підсумкові дані про господарську діяльність юридичної особи за звітний період.

Однак, таких доказів, на підставі яких суд може встановити наявність/відсутність розміру доходу від господарської діяльності боржника в підприємствах, в яких він є власником часток у статутних капіталах, для встановлення зазначених у заяві обставин, останнім надано не було.

Також, матеріали справи не містять інформації щодо проведення заявником дій щодо пошуку шляхів для погашення заборгованості (пошук іншої більш оплачуваної роботи, тощо).

Доказів, щодо наявності нових обставин (ознак неплатоспроможності) суду не надано.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявником не наведені обставини, як окремо так і у своїй сукупності, та не надані відповідні докази, на підставі яких можна було б встановити, що у нього існує загроза неплатоспроможності.

Додатково суд зазначає, що сам лише факт наявності відповідної заборгованості без наявності обставин, які визначені Кодексом, не може бути підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Отже, належних доказів, які підтверджують зазначену боржником у заяві неможливість протягом наступних 12 місяців виконати свої грошові зобов`язання перед кредитором у строк, передбачений для їх виконання, чи здійснювати платежі за звичайними господарськими операціями суду не надано.

При цьому, суд ураховує, що боржник звернувся до господарського суду із заявою про наявність у нього загрози неплатоспроможності, що виникала перед єдиним кредитором ТОВ «Аутстаффер» у загальному розмірі 176 608 703, 46 грн, яке стягнуто рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) від 01.04.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025. Обставини, встановлені зазначеними рішеннями судів, які набрали законної сили, мають силу преюдиції.

Так, судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі № 923/1351/20(916/1442/24) встановлено, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Аутстаффер». «За результатами аналізу актів позапланових перевірок, судом встановлено, що ТОВ «Аутстаффер» в реальності не мав ніяких можливостей виконувати умови договорів надання персоналу або договорів аутстаффінгу, укладених з клієнтами-замовниками. Таким чином, послуги ТОВ «Аутстаффер» з надання клієнтові персоналу виконавця (ТОВ «Аутстаффер») не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення. Крім того, встановлено факт ухилення від сплати податків, приховування об`єктів оподаткування, порушення законодавства про патентування.

Таким чином, засновником та керівником ТОВ «Аутстаффер» було порушено вимоги податкового законодавства, було організовано діяльність за напрямком «забезпечення трудовими ресурсами» без реального його здійснення (не мало реального характеру), що стало підставою для проведення податковим органом відповідної документальної перевірки, виявлення порушень вимог податкового законодавства, застосування до товариства фінансових санкцій та утворення заборгованості, яка не погашена, що, як наслідок, спричинило банкрутство ТОВ «Аутстаффер».

Крім того, з аналізу руху грошових коштів ТОВ «Аутстаффер», ліквідатором встановлено, що засновником ТОВ «Аутстаффер» ОСОБА_1 було отримано готівкою з каси відділень банків та на власні поточні і карткові рахунки грошові кошти товариства у загальній сумі 30 408 552,00 гривень».

Судом також ураховано, що згідно аналізу фінансово-господарського стану ліквідатором встановлено обставини вчинення неправомірних дій, що призвели до неплатоспроможності товариства, та які стали підставою для покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «Аутстаффер» у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Загальна сума кредиторських вимог у справі № 923/1351/20 про банкрутство ТОВ «Аутстаффер» складає 176 608 764,96грн.

Отже, Господарським судом Одеської області у справі № 923/1351/20(916/1442/24) встановлено наявність вини його засновників/учасників у доведенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" до банкрутства та покладено на ОСОБА_1 та ОСОБА_8 субсидіарної відповідальності та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 176 608 703, 46 грн субсидіарної відповідальності у зв`язку з доведенням юридичної особи - ТОВ «Аутстаффер» до банкрутства.

Таким чином, судом встановлено, що діями, зокрема, ОСОБА_1 , заподіяно шкоду ТОВ «Аутстаффер», який і є його єдиним кредитором на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Мотивуючи своє рішення, суд також зазначає, що зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, є одним з найважливіших правових засобів захисту прав та законних інтересів суб`єктів права (стаття 1165 глави 81, стаття 1166 глави 82, стаття 1212 глави 83 ЦК України). Зазначені зобов`язання займають у системі цивільного права особливе місце, яке зумовлене тим, що зобов`язання із відшкодування шкоди мають чітко виражену правозахисну (охоронну) спрямованість. Вони будуються на імперативних засадах із вираженим наданням переваг потерпілій особі. Особливого значення набувають ці норми права у Кодексі України з процедур банкрутства, який встановлює нових суб`єктів відповідальності та нові види.

Субсидіарна відповідальність є цивільно-правовим самостійним видом відповідальності та покладається на відповідачів у справі про банкрутство не залежно від того, чи притягнуто фізичну особу-відповідача до кримінальної відповідальності за дії, передбачені статтею 219 КК України (доведення до банкрутства). У кримінальному процесі вину доказує обвинувачення, а в господарському процесі - відповідач доказує відсутність своєї вини. Субсидіарна відповідальність за доведення до банкрутства за своєю правовою природою є відповідальністю за зловживання суб`єктивними цивільними правами, які завдали шкоди кредиторам. Отже, основним принципом відповідальності за зловживання правом є вина особи.

При цьому, покладання відповідальності на винну особу є способом захисту цивільного права потерпілої особи кредитора, відновлення його попереднього становища.

Перед правозастосовчою практикою постає проблема встановлення справедливого балансу між інтересами потерпілих (кредиторів) і правопорушників. Конституція (стаття 13) та закони України забороняють використовувати власність на шкоду людині і суспільству, а також з метою завдання шкоди іншій особі (стаття 13 ЦК України).

За встановлених вище обставин, а також за відсутності належних доказів на обґрунтування поданої боржником заяви та добросовісності дій останнього, суд доходить висновку про недоведеність існування підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, відсутність інших обставин, які змінили або змінять матеріальний стан заявника, та як наслідок, ускладнять або унеможливлять виконання ним грошових зобов`язань у відповідний строк. Водночас, суд зазначає, що передбачена чинним Кодексом України з процедур банкрутства процедура неплатоспроможності фізичної особи не може використовуватися з метою ухилення від виконання взятих на себе фізичною особою зобов`язань (зокрема, що виникли внаслідок заподіяння шкоди та підтверджені судовими рішеннями, що набрали законної сили), та на шкоду іншим особам. Крім того, суд звертає увагу, що право на реабілітацію в процедурі банкрутства фізичної особи має лише добросовісний боржник.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, тому до боржника - фізичної особи за приписами Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства встановлено спеціальні вимоги до його добросовісності, інше б суперечило засадам цивільного законодавства, зокрема таким, як добросовісність у здійсненні відповідного права та недопустимість зловживання правом (постанова судової палати для розгляду справа про банкрутство КГС ВС від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

Відтак, посилання боржника у заяві на обставини щодо непогашеної заборгованості у розмірі 176 608 703, 46 грн, його майновий та фінансовий стан, які не дають йому можливості виконати грошове зобов`язання і свідчать, що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав, суд не бере до уваги, оскільки такі обставини не є ознаками загрози неплатоспроможності в розумінні норм Кодексу України з процедур банкрутства для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" № 376 від 28.02.2025 м. Херсон був тимчасово окупований з 01.03.2022 по 11.11.2022, тоді як заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність датована 08.12.2025.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2023 у справі № 918/393/22 наголосила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

З урахуванням зазначеного, а також конкретних періодів тимчасової окупації м. Херсон, пояснень боржника, який постійно проживає в м. Херсон, суд не бере до уваги його пояснення стосовно унеможливлення надання доказів на підтвердження доводів його заяви та додаткових пояснень (вх. № 3233/26 від 28.01.2026) щодо неможливості реалізації прав кредитора на звернення стягнення, отримання відомостей про майно, що перебуває в іпотеці, звернення до нотаріусу чи до суду, тощо.

Інші доводи боржника не спростовують висновків суду. При цьому, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність ознак неплатоспроможності та відповідно підстав для відкриття провадження у справі за п. 4 ч. 2 ст. 115 Кодексу про банкрутство.

Приймаючи до уваги відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, заява арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича про участь у справі розгляду не підлягає.

Враховуючи відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , у зв`язку з чим керуючий реструктуризацією не призначався та відповідно сплата грошової винагороди не відбулася, сплачена сума авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі 45 420 грн підлягає поверненню за клопотанням.

Таким чином, для повернення сплаченої суми авансування винагороди слід звернутися до господарського суду Одеської області з відповідним клопотанням.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 113, 115, 119 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 234, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили 30 січня 2026 року та відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повну ухвалу складено та підписано 03 лютого 2026 року.

Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": представника ОСОБА_1 Хомко С.В.

Копію ухвали надіслати на електронну пошту Мельничук Ю.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), арбітражного керуючого Данілова А.І. ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (), приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіну Д.С. ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ().

Суддя О.О. Мусієнко