ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. ХарківСправа № 922/3735/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши заяву Лозівської міської ради Харківської області про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у справі

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Лан", с. Чернігівське
до Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Селянське (фермерське) господарство "Лан", звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Лозівської міської ради Харківської області, відповідач, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1 570 026,29 грн збитків, заподіяних за період з 22.01.2025 по 20.08.2025 витратами, які позивач здійснив на відновлення свого порушеного права, а саме: на очищення та усунення недоліків земельних ділянок, що були передані відповідачу в оренду. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 27.10.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі №922/3735/25, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

15.01.2026 у вказаній справі ухвалено судове рішення яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

21.01.2026 до суду від Лозівської міської ради надійшла заява (сформована у системі "Електронний суд" 20.01.2026) в якій остання просить суд ухвалити у справі додаткове рішення щодо стягнення судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Лан" на користь Лозівської міської ради Харківської області витрати на правову допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Ухвалою суду від 21.01.2026 заяву Лозівської міської ради Харківської області про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу прийнято до розгляду та вирішено розгляд заяви здійснювати без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

26.01.2026 до суду від позивача надійшов відзив на заяву відповідача про стягнення судових витрат, в якому позивач просить суд відмовити відповідачу у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з не наданням доказів на підтвердження понесених Лозівською міською радою Харківської області витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заперечень позивач вказує на те, що:

- відповідач у заяві від 20.01.2026 посилається, зокрема, на договір №5 від 21.10.2024 про надання правової допомоги. До відзиву на позовну заяву у справі №922/1085/25 представником відповідача було надано ордер за №1225220 про надання правничої допомоги Лозівській міській раді Харківській області на підставі договору № 5 від 21.10.2024 - адвокат Третьякова Н.Ю. На цей саме договір № 5 від 21.10.2024 представник відповідача - Третьякова Н.Ю., посилалась у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №922/1085/25. У даній справі - №922/3735/25, також був наданий ордер за №1225220 про надання правничої допомоги Лозівській міській раді Харківській області на підставі договору №5 від 21.10.2024 - адвокат Третьякова Н.Ю. Тобто, представник відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу якого подана заява, приймав участь у справі за №922/3735/25 на підставі ордеру, виданому для участі в іншій справі за № 922/1085/25;

- відповідач у заяві зазначає, що Лозівська міська рада Харківської області понесла витрати на правову допомогу у загальному розмірі 18 000,00 грн та надає договори про надання юридичних послуг №119/ЮР від 30.10.2025 та №14/ЮР від 19.01.2026 з протоколом погодження договірної ціни, акти наданих послуг, платіжну інструкцію. Позивач вважає, що витрати відповідача не підтверджені належним чином та зазначає про наступне: у справі №922/3735/25 відповідачем є Лозівська міська рада Харківської області від імені якої і була подана заява про відшкодування витрат на правову допомогу, але стороною у наданих договорах №119/ЮР від 30.10.2025 та №14/ЮР від 19.01.2026 є Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, який має різні з відповідачем коди ЄДРПОУ, та про це також зазначено в договорах, які надані відповідачем до заяви. Акти прийому-передачі наданих послуг підписані від імені виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області. Платником у платіжній інструкції зазначено також виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області. Будь-яких доказів того, що саме відповідач - Лозівська міська рада Харківської області, понесла витрати на професійну правничу допомогу суду не надано;

- відповідно до пункту 1.1. договір № 119-ЮР від 30.10.2025 був укладений для представництва інтересів Лозівської міської ради Харківської області в іншій справі за №922/1085/25. Відповідно до п.9.1. договір діє до 31.12.2025 та в розділі 9 не зазначено про можливість його продовження на новий термін. Додатковою угодою №1 від 23.12.2025 внесені зміни до договору, але послуги на суму 14 000,00 грн, які зазначені в акті прийому-передачі наданих послуг №1/ЮР були надані до укладання цієї додаткової угоди, а саме: складання та подання відзиву 11.11.2025, участь у судових засіданнях 04.12.2025 та 18.12.2025. Акт прийому-передачі наданих послуг №1/ЮР, який надає відповідач взагалі датований 30.10.2025;

- договір № 14/ЮР про надання юридичних послуг укладений 19.01.2026, після надання послуг 15.01.2026. Посилання у даному правочині на частину 3 ст. 631 ЦК України, на думку позивача, безпідставне. Будь-яких доказів, що саме відповідач Лозівська міська рада Харківської області понесла витрати на професійну правничу допомогу за цей період суду також не надано.

Розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.

Наведені вище положення Господарського процесуального кодексу України у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такий обов`язок сторони чітко визначено у статтях 124, 126, 221 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.

Лозівською міською радою Харківської області до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив про намір користуватись професійною правничою допомогою під час розгляду справи, зазначив, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 50 тисяч гривень, а докази фактичного понесення яких будуть надані у визначеному Законом порядку.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. Зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 5 наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статі 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Висновки, аналогічні наведеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №902/616/23).

На підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги адвокатом Третьяковою Н.Ю., відповідачем до суду надані ордер серії АХ №1225220 від 06.12.2024, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №5 від 21.10.2024 та договір №5 про надання правової допомоги від 21.10.2024.

Згідно розділу 1 договору №5 про надання правовоїї допомоги, укладеного між Лозівською міською радою Харківської області (клієнт, відповідач у справі) та Адвокатським бюро "Наталії Третьякової" (виконавець) 21.10.2024, Адвокатське бюро зобов`язується надати Клієнту правову допомогу, яка передбачена цим Договором, а Клієнт зобов`язується прийняти і оплатити її. Правова допомога за Договором представляє собою: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід Клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, в інших державних органах (в тому числі органах прокуратури, національної поліції, державної виконавчої служби) та органах місцевого самоврядування, перед фізичними юридичними особами з усіма правами (без виключень), наданих Клієнту, представництво інтересів Клієнта під час проведення слідчих дій, у тому числі, але не виключно, обшуків,, тимчасового доступу до документів тощо; та інші види допомоги, які не заборонені законом та окремо запитані Клієнтом на підставі письмових заявок. Правова допомога надається адвокатами Адвокатського бюро за призначенням керуючого Адвокатського бюро, що визначається в ордерах. Для надання правової допомоги адвокатам Адвокатського бюро надаються права, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.1 договору, розмір гонорару за надання правової допомоги визначається окремим договором.

Рішеннями Лозівської міської ради Харківської області затверджено Програми забезпечення правового супроводу діяльності Лозівської міської ради Харківської області на 2025 та 2026 роки. Відповідно до вказаних Програм, відповідальним виконавцем та головним розпорядником бюджетних коштів, зокрема, є Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області.

Щодо заперечень позивача про використання адвокатом одного й того ж ордеру у різних справах, суд зазначає, що за рішенням Ради адвокатів України "Про затвердження роз`яснення щодо використання бланків ордерів на надання правничої (правової) допомоги" №137 від 15-16.12.2023, один згенерований бланк ордеру, якому присвоєна серія і номер, є оригіналом і повинен існувати в єдиному примірнику. Використання бланку ордера повторно для представництва різних клієнтів, в різних органах, в різний період часу є порушенням Правил адвокатської етики. Таким чином, обов`язок адвоката щоразу генерувати новий ордер на вчинення окремої процесуальної дії для представлення інтересів одного й того ж самого клієнта для виконання умов одного й того ж самого договору при наданні правової допомоги відсутній. Отже, адвокат вправі згенерувати один ордер (з одним реєстраційним номером) на одного клієнта, який асоціюється з одним клієнтом, для надання правової допомоги на виконання одного договору, що має місто у даному випадку.

На підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем до суду надані:

- договір про надання юридичних послуг №119-юр від 30.10.2025, укладений між Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області (замовник) та Адвокатським бюро "Наталії Третьякової" (виконавець), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснити надання юридичних послуг (послуг сторонніх фахівців з адвокатської діяльності) за плату (згідно ДК 021:20-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва), а саме: представництво інтересів Лозівської міської ради Харківської області в судах різних інстанцій у справі № 922/1085/25 за позовом СФГ ЛАН до Лозівської міської ради Харківської області, в тому числі, проте не виключно, складання всіх без винятку процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи; здійснення аналізу судової практики; здійснення аналізу законодавства; складання заяв по суті справи, апеляційної та касаційної скарги;

- протокол погодження договірної ціни від 30.10.2024 (додаток до договору №119-юр від 30.10.2025) відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 25 000,00 грн;

- додаткова угода №1 від 23.12.2025 до договору про надання юридичних послуг №119-юр від 30.10.2025, відповідно до якої сторони договору вирішили внести зміни до Договору про надання юридичних послуг № 119-ЮР від 30.10.2025, а саме: у пункті 1.1 Договору слово та цифри справі № 922/1085/25 замінити на слово та цифри справі № 922/3735/25; пункт 4.1 Договору викласти у наступній редакції: Загальна вартість послуг за Договором складає 14 000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок), без урахування ПДВ;

- протокол погодження договірної ціни від 23.12.2025 (додаток до договору №119-юр від 30.10.2025) відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 14 000,00 грн;

- акт прийому-передачі наданих послуг №1/юр від 30.10.2025, згідно якого виконавець надав наступні послуги за договором про надання юридичних послуг №119-юр від 30.10.2025: складання та подання до господарського суду Харківської області відзиву на позовну заяву по справі №922/3735/25; участь в судовому засіданні в господарському суді Харківської області по справі №922/3735/25, яке відбулось 04.12.2025; участь в судовому засіданні в господарському суді Харківської області по справі №922/3735/25, яке відбулось 18.12.2025:

- платіжна інструкція №28 від 25.12.2025 про оплату 14 000,00 грн за надання правової допомоги.

Згідно з ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження розміру понесення витрат на правову допомогу за договором про надання юридичних послуг №119-юр від 30.10.2025, суд оцінює їх як неналежні, оскільки додаткова угода до договору про надання юридичних послуг №119-юр від 30.10.2025, якою до договору внесені зміни щодо судової справи у якій адвокат здійснює представництво та щодо вартості послуг за такі послуги, підписана між сторонами 23.12.2025, в той час як відзив на позовну заяву поданий до суду 11.11.2025, тобто раніше ніж між сторонами внесені зміни до договору на надання правової допомоги. Крім того, в акт прийому-передачі наданих послуг, який підписаний 30.10.2025 (тобто раніше ніж у договір внесені зміни) сторонами включені послуги які були надані пізніше ніж підписаний акт, а саме: подання відзиву на позовну заяву 11.11.2025 та участь у судових засіданнях у грудні 2025 року.

Крім того, відповідачем до суду подані:

- договір про надання юридичних послуг №14-юр від 19.01.2026, укладений між Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області (замовник) та Адвокатським бюро "Наталії Третьякової" (виконавець), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснити надання юридичних послуг (послуг сторонніх фахівців з адвокатської діяльності) за плату (згідно ДК 021:20-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва), а саме: представництво інтересів Лозівської міської ради Харківської області в судах різних інстанцій у справі № 922/3735/25 за позовом СФГ ЛАН до Лозівської міської ради Харківської області, в тому числі, проте не виключно, складання всіх без винятку процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи; здійснення аналізу судової практики; здійснення аналізу законодавства; складання заяв по суті справи, апеляційної та касаційної скарги. Відповідно до п. 9.1 договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2026, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносини, які виникли між сторонами до його укладення, а саме з 01.01.2026;

- протокол погодження договірної ціни від 19.01.2026 (додаток до договору №14-юр від 19.01.2026) відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 20 000,00 грн;

- акт прийому-передачі наданих послуг №1 від 19.01.2026 згідно якого виконавець надав наступні послуги за договором про надання юридичних послуг №14-юр від 19.01.2026: участь в судовому засіданні у Господарському суді Харківської області по справі №922/3735/25, яке відбулось 15.01.2026. Вартість участі у судовому засіданні визначена 4 000,00 грн.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 виснувала, що стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, є виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередньою участю в судовому засіданні.

Проте, проаналізувавши зміст та обсяг наданих адвокатом відповідача послуг за договором про надання юридичних послуг №14-юр від 19.01.2026, з урахуванням відзиву позивача на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи те, що участь у судовому засіданні 15.01.2026 представник відповідача приймав у режимі відеоконференції полза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, суд вважає що розмір заявлених витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката за участь у судовому засіданні 15.01.2026 у розмірі 4 000,00 грн є завищеним, необґрунтованим та непропорційним.

За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн, оскільки такий розмір, на переконання суду, відповідатиме критеріям обґрунтованості та пропорційності розміру витрат.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву Лозівської міської ради Харківської області задовольнити частково.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Лан" (64632, Харківська область, Лозівський район, с-ще Чернігівське, вул. Господарська, 1, ) на користь Лозівської міської ради Харківської області (64602, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, ) 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Позивач - Селянське (фермерське) господарство "Лан" (64632, Харківська область, Лозівський район, с-ще Чернігівське, вул. Господарська, 1, ).

Відповідач - Лозівська міська рада Харківської області (64602, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, ).

Додаткове рішення підписано 02 лютого 2026 року.

Суддя О.В. Погорелова