ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1341/25
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді І. М. Скапровської,

секретар судового засідання Шмаюн. Ю. Ю.,

за участю представника позивача - Голубчак Н. В.,

представника відповідача - Гоцанюк І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Державної екологічної інспекції Карпатського округу, вул. Академіка Сахарова, буд. 23-А, м. Івано-Франківськ, 76018,

до відповідача: Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вул. Чорновола В., буд. 7А, смт. Солотвин (з), Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 77753, про стягнення шкоди в розмірі 1 327 014,53 грн, яку перерахувати в фонд охорони навколишнього природного середовища Солотвинської селищної ТГ на території якої вчинені дані правопорушення та стягнення судового збору,

встановив, що Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулась до суду з позовом до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про стягнення шкоди в розмірі 1 327 014,53 грн, яку слід перерахувати в фонд охорони навколишнього природного середовища Солотвинської селищної ТГ на території якої вчинені дані правопорушення та стягнення судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідач всупереч вимогам Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про рослинний світ", Закону України "Про місцеве самоврядування", Лісового кодексу України, не виконав обов`язку встановленого законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів та не забезпечив охорону лісів від незаконних рубок і, як наслідок, заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу у заявленій до стягнення сумі, що підтверджується актом №123/02.1 заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавства від 21.05.2025.

В підтвердження викладеного долучено копії: платіжної інструкції №730 від 30.09.2025, витягу з ЄДР щодо позивача, наказу №346/04.2-03 від 20.05.2025, відомостей обліку пнів незаконно зрубаних (знищених) дерев на території с. Богрівка, Солотвинської селищної ради, листів №329/02-47 від 22.05.2025, №99055-2025 від 24.06.2025, №2464/02-45 від 18.09.2025, №01-04/4259 від 17.10.2025, №8-9-0.221-5209/0/2-25 від 24.10.2025, повідомлення про злочин в порядку ст. 214 КПК України №01-03/2085 від 26.05.2025, претензії №47/25 від 14.08.2025, акту №123/02.1 заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавства від 21.05.2025, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №0647/м, розрахунку розміру шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубки дерев за межами населеного пункту с. Богрівка Солотвинської СТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області; географічні координати: 48.717738,24.279097; 48.718001,24.278235; 48.717787,24.277600; 48.717387,24.278040; 48.717215,24.279170; 48.717033,24.279730 (лист Солотвинської селищної ради від 22.05.2025, №329/02-47, відомість обліку пнів від 20.05.2025), квитанцій №5090037, 5114952.

За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання у справі на 11.12.2025.

Відповідач, щодо позову заперечив, зазначивши, що місце виявленої вирубки розташоване за межами населеного пункту с. Богрівка в охоронній прибережній зоні потічка, яка відповідно до статей 58, 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України належить до земель водного фонду державної власності зі спеціальним режимом використання та в силу п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України не відноситься до земель комунальної власності. За таких обставин, на думку відповідача, позивачем не доведено протиправної бездіяльності селищної ради, наявності у неї відповідних повноважень контролю у цій зоні, причинно-наслідкового зв`язку між її діями чи бездіяльністю та шкодою, не встановлено осіб, винних у незаконній вирубці і, як наслідок, відсутні правові підстави для застосування ч.2 ст. 107 Лісового кодексу України і ст. 1166 Цивільного кодексу України.

11.12.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.01.2026.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов слід задоволити.

При цьому суд врахував наступне.

Предметом позову є стягнення шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу.

Підставою є невиконання відповідачем зобов`язань, що виникли із закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закону), державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (п. ї ч. 1 ст. 15 Закону).

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ст.68 Закону).

Статтею 69 Закону передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 25 Закону України "Про рослинний світ" встановлено, що охорона рослинного світу передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження просторової, видової, популяційної та ценотичної різноманітності і цілісності об`єктів рослинного світу, охорону умов їх місцезростання, збереження від знищення, пошкодження, захист від пожеж, шкідників і хвороб, а також невиснажливе використання. Охорона рослинного світу здійснюється центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, власниками та користувачами (в тому числі орендарями) земельних ділянок, на яких знаходяться об`єкти рослинного світу, а також користувачами природних рослинних ресурсів.

Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів у межах лісів комунальної власності (п.6 ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються і Лісовим Кодексом України.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч.1 ст. 86 Лісового кодексу України).

Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону (ст. 105 Лісового кодексу України).

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі не встановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода (ст. 107 Лісового кодексу України).

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначені у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду (ст. 236 ГПК України).

У постанові від 19.09.2024, що винесена у справі № 918/1356/23, ВС звертав увагу на те, що ЛК України, зокрема частина друга статті 107 ЛК України, в редакції, чинній з 10.07.2022, передбачає обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду. Аналіз частини другої статті 107 ЛК України свідчить про те, що такий обов`язок виникає в органу місцевого самоврядування за наявності таких умов у їх сукупності: якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені та якщо ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи суд встановив, що позивачем з 20.05.2025 по 21.05.2025 здійснено державний контроль за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в межах с. Солотвино, с. Раковець, с. Росільна, с. Богрівка, за наслідками якого, виявлено факт рубки 145 дерев на території за географічними координатами: 48.717738,24.279097; 48.718001,24.278235; 48.717787,24.277600; 48.717387,24.278040; 48.717215,24.279170; 48.717033,24.279730, тобто с. Богрівка Солотвинської селищної ради (акт №123/02.1 заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавства від 21.05.2025).

Згідно листа Солотвинської селищної ради №329/02-47 від 22.05.2025, земельні ділянки з географічними координатами: 48.717738,24.279097; 48.718001,24.278235; 48.717787,24.277600; 48.717387,24.278040; 48.717215,24.279170; 48.717033,24.279730 - знаходяться за межами населеного пункту с. Богрівка Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

ГУ Держгеокадасту в Івано-Франківській області листом №8-9-0.221-5209/0/2-25 від 24.10.2025 про надання інформації повідомило, що відомості про вищезазначені земельні ділянки, не внесені до Державного земельного кадастру, земельні ділянки несформовані, кадастрові номери не присвоєні, надати інформацію про категорію земель, їхнє цільове призначення в зв`язку із несформованими земельними ділянками неможливо.

Відповідно до п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Отже, за виключенням земель обумовлених вищевказаною нормою, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Відповідно до п.1 ст. 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів (ст. 4 Водного кодексу України).

Враховуючи вищенаведене, претензію №47/25 від 14.08.2025 направлену позивачем відповідачу, повідомлення Начальника СД відділення поліції №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про те, що особи причетні до вчинення кримінальних правопорушень за фактами, зокрема, незаконної рубки 145 дерев за межами населеного пункту с. Богрівка Солотвинської ТГ не встановлені та те, що відповідач не спростував доводів позивача належними та допустимими доказами, позов є обґрунтованим.

Посилання відповідача на те, що місце виявленої вирубки розташоване за межами населеного пункту с. Богрівка в охоронній прибережній зоні потічка, яка відповідно до статей 58, 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України належить до земель водного фонду державної власності зі спеціальним режимом використання, у зв`язку з чим відповідач не повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду навколишньому природному середовищу, судом не приймаються виходячи вищевикладеного.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (, вул. Чорновола В., буд. 7А, смт. Солотвин (з), Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 77753) на користь держави Україна - 1 327 014,53 грн (один мільйон триста двадцять сім тисяч чотирнадцять гривень п`ядесят три копійки) - шкоди, яку перерахувати в фонд охорони навколишнього природного середовища Солотвинської селищної ТГ: р/р UA0009620, отримувач ГУК в Iв.-Фр.об./ ТГ Солотвино/24062100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37951998, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), на території якої вчинені дані правопорушення.

Стягнути з Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (, вул. Чорновола В., буд. 7А, смт. Солотвин (з), Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 77753) на користь Державної екологічної інспекції Карпатського округу (, вул. Академіка Сахарова, буд. 23-А, м. Івано-Франківськ, 76018) - 15 924,17 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні сімнадцять копійок) - судового збору на р/р: UA0095363 в ДКСУ м. Київ, .

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.01.2026.

Суддя І. М. Скапровська