ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"28" січня 2026 р. Справа № 911/2261/24
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича щодо розподілу судових витрат у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон»
до Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича
про встановлення земельного сервітуту
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Господарський суд Київської області ухвалою від 26.09.2024 у справі №911/2261/24 прийняв таку позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, відтак за результатами розгляду вказаної справи Господарський суд Київської області рішенням від 06.01.2026 відмовив у задоволенні позовних вимог повністю.
08.01.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича надійшла заява щодо розподілу судових витрат, відповідно до якої відповідач просить його витрати на професійну правничу допомогу у сумі 120 000,00 грн та витрати на висновки експертів в розмірі 123 611,52 грн покласти на позивача.
Господарський суд Київської області ухвалою від 09.01.2026 у справі №911/2261/24 вказану вище заяву прийняв до розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, а також постановив, що учасники справи, у тому числі і позивач вправі подати до суду до 20.01.2026 письмові пояснення та/або заперечення стосовно означеної заяви Василевського Віктора Яковича щодо розподілу судових витрат.
21.01.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» та Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича надійшли, відповідно, заперечення проти заяви щодо розподілу судових витрат та письмові пояснення на спростування таких заперечень.
Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича щодо розподілу судових витрат, суд дійшов таких висновків.
Приписами статті 123, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема:
- на професійну правничу допомогу;
- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, у змісті відзиву на позов ФОП Василевським В.Я. вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат складає 120 000,00 грн витрат на правову допомогу та витрати на висновки судових експертів у сумах 29 533,92 грн, 34 077,60 грн та «ще будуть».
Надалі, у передбачений приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України строк - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, разом із відповідно поданою заявою щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення з позивача 120 000,00 витрат на правничу допомогу відповідачем надано копії:
- договору про надання правової/професійної правничої допомоги від 09.01.2022, укладеного між ФОП Василевським В.Я. та Адвокатським бюро «Андрій Яценко», разом з додатковим договором №10-24 від 14.10.2024;
- підписаного 07.01.2026 ФОП Василевським В.Я. та Адвокатським бюро «Андрій Яценко» акта приймання-передачі виконаних робіт/послуг на суму 120 000,00 грн.
Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
З огляду наведеного суд вважає за необхідне звернутися до послідовної правової позиції Верховного Суду у питанні витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що зводиться до такого:
- для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача згідно статті 126 ГПК України має бути установлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим;
- тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою;
- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, а вказані дві форми відрізняються порядком обчислення, зокрема фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Подібну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у додаткових постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №915/517/21 та від 16.02.2023 у справі №911/1779/21.
Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема: критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Так, зі змісту пункту 1 наданого відповідачем договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 слідує, що адвокатське бюро надає клієнту наступну правову/професійну правничу допомогу без обмежень повноважень, зокрема представництво інтересів в судах господарської юрисдикції з усіма правами, наданими заявникам, іншим учасникам судового процесу, в тому числі (але не виключно) підписання і подання заяв, інших процесуальних документів, інші права, які є в даний час чи можуть виникнути у сторін судового процесу.
Відповідно до пункту 3 вказаного договору про надання правової допомоги від 09.01.2022 вартість правової/професійної правничої допомоги (гонорар) або спосіб обрахунку вартості за кожним окремим її напрямом визначається за окремою письмовою домовленістю між клієнтом та адвокатським бюро.
Так, пунктами 1, 3 додаткового договору №10-24 від 14.10.2024 відповідач та АБ «Андрій Яценко» погодили, зокрема, що бюро надає клієнту професійну правничу/правову допомогу за наступним напрямом: представництво та захист інтересів клієнта в Господарському суді Київської області у справі №911/2261/24, а тариф за надання професійної правничої допомоги з питань, визначених п. 1, 2 цього договору - 120 000,00 грн - фіксований тариф за представництво та захист клієнта у суді першої інстанції.
Також пунктами 2, 3.1. додаткового договору №10-24 від 14.10.2024 погоджено вид правової допомоги і обґрунтування розміру вартості такої допомоги, з урахуванням складності справи та її значення для клієнта, що також обумовлено кваліфікацією адвоката Яценка А.О. і його 26-річного досвіду роботи.
Підписаним же 07.01.2026 актом приймання-передачі виконаних робіт/послуг ФОП Василевським В.Я. та АБ «Андрій Яценко» погодили до прийняття відповідачем детальний опис виконаної правничої допомоги у справі №911/2261/24 та її вартість - 120000,00 грн.
У відповідно поданій відповідачем заяві щодо розподілу судових витрат у цій справі вказано, що така вартість є навіть заниженою у порівнянні з розміщеними на сайті Ради адвокатів Харківської області мінімальними ставками оплати за роботу адвоката.
Із поданою відповідачем заявою та вказаними у ній судовими витратами позивач не погодився та вказав, що неетична поведінка адвоката Яценка А.О. під час розгляду цієї справи є самостійною і достатньою підставою для відмови у розподілі на рахунок позивача витрат на правничу допомогу.
Так, на переконання позивача, вказаний представник відповідача під час розгляду справи демонстрував неетичну поведінку по відношенню як до представника позивача, так і до суду, наполягаючи на закритті провадження, заявляючи про відвід судді.
Крім того позивач звернув увагу на те, що вказаний у акті від 07.01.2026 обсяг робіт/послуг адвоката - 80 годин, є завищеним, не конкретизованим щодо конкретних видів робіт, зокрема в частині експертиз.
Звідси, на переконання позивача, обґрунтованим може бути обсяг робіт представника відповідача без участі у судових засіданнях - 8,5 годин, вартість яких могла б скласти 12 750,00 грн (8,5 годин помножена на 1500,00 грн).
У розрізі вказаного позивач зазначив, що фактично адвокат Яценко А.О. намагається стягнути з позивача витрати в розмірі 1500,00 грн за одну годину роботи, тобто демонструє недиференційований підхід до визначення вартості адвокатських послуг, що суперечить принципу розумності їхнього розміру.
Отже, позивач, зокрема, просить суд відмовити у прийнятті додаткового рішення в частині покладення витрат відповідача на правничу допомогу, а у разі ж задоволення такої заяви - зменшити заявлену суму витрат у відповідності до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України та ч. 5 ст. 129 ГПК України.
Не погодившись із такими запереченнями позивача, ФОП Василевський В.Я. зазначив, що саме недобросовісна поведінка представника позивача - адвоката Сухаревського В.М., у формі подання заяв про зміну предмета і підстав позову призвела до затягування розгляду справи.
Стосовно ж витраченого адвокатом Яценком А.О. часу, то відповідач звернув увагу на фіксовану форму гонорару, а тому зазначення витраченого часу на ту чи іншу роботу не є необхідним.
Покликаючись на зроблені судом касаційної інстанції у справі №918/822/23 (918/797/24) висновки про вартість роботи одного адвоката у одному судовому засіданні під час розгляду касаційної скарги - 15 000,00 грн, відповідач зауважив, що сама по собі участь адвоката Яценка А.О. у дванадцяти судових засіданнях має коштувати щонайменше 180 000,00 грн.
За таких обставин, виходячи з наведених вище критеріїв розподілу судових витрат, враховуючи складність спору у цій справі, проаналізувавши як заперечення позивача стосовно судових витрат відповідача, так і аргументи останнього, суд дійшов висновку, що співмірними, пропорційними та необхідно розумними під час розгляду позову у зазначеній справі є витрати ФОП Василевського В.Я. на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.
У розрізі вказаного вище суд звертає увагу на те, що пропорційність, яка застосовується судами у розподілі судового збору, і яка визначається виключно через кількісний критерій заявлених немайнових вимог не є тотожною пропорційності, яка у даному випадку не пов`язується виключно з кількісним аспектом.
Критерій же розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням.
Застосування означених критеріїв під час розподілу судових витрат на правничу допомогу узгоджується також і з висновками суду касаційної інстанції, зокрема такі критерії як пропорційність, справедливість, необхідність та розумність розміру витрат застосовано у додатковій постанові Верховного Суду від 18.12.2025 у справі №922/619/25.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує такі ж критерії, як критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
В розрізі наведеного суд також звертає увагу на те, що надання правової допомоги являє собою не лише формальне вчинення адвокатом дій для складання заяв/пояснень/заперечень та прибуття у судове засідання, як і власне сама його присутність у засіданні.
Відтак, попри наявність в укладеному між відповідачем та адвокатським бюро договорі умов стосовно фіксованого розміру гонорару адвоката - 120 000,00 грн, уся ця сума не підлягає розподілу за рахунок позивача, оскільки не є співмірною, розумною та необхідною у співвідношенні із спором у цій справі та, відповідно, з обсягом і змістом частини підготовлених та поданих до суду клопотань/заяв відповідача з процесуальних питань з приводу розгляду справи, зокрема тотожних за своїм змістом клопотань про закриття підготовчого провадження, заяв про подовження/поновлення процесуальних строків, заяви про відвід судді.
З огляду на вказане суд відхиляє посилання відповідача на значний досвід роботи адвоката Яценка А.О., як і викладені у поясненнях відповідача міркування про те, що по прикладу суду касаційної інстанції робота адвоката в одному засіданні у цій справі має бути оцінена у 15 000,00 грн.
Підсумовуючи зазначене вище, суд висновує, що надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, у тому числі акт від 07.01.2026 на суму 120000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеній сумі, позаяк розмір таких витрат має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати наведеним вище критеріям розподілу судових витрат.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21.
Суд відхиляє як процесуально неспроможні доводи позивача про те, що неетична поведінка представника відповідача під час розгляду цієї справи є самостійною і достатньою підставою для повної відмови у розподілі витрат на правничу допомогу, позаяк наведені вище процесуальні норми не оперують поняттям «неетична поведінка», як і не визначають безпосереднього процесуального наслідку у вигляді відмови у відшкодуванні судових витрат сторони внаслідок «неетичної поведінки» її представника.
Що ж до заяви ФОП Василевського В.Я. стосовно розподілу судових витрат в частині покладення на позивача витрат на висновки експертів в розмірі 123 611,52 грн слід зазначити таке.
Згідно з ч. 4 ст. 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
У відповідному питанні з розподілу витрат відповідача на проведення експертизи суд звертається до позиції Великої Палати Верховного Суду 22.11.2023 у справі №712/4126/22, згідно з якою системний аналіз положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:
- витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;
- висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;
- у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
- при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи;
- сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Зі змісту заяви ФОП Василевського В.Я. слідує, що заявлені ним до розподілу 123611,52 грн витрат складаються з вартості поданих у цій справі:
- висновку експерта №8625 від 09.12.2024 у сумі 29 533,92 грн;
Позивач із такими витратами не погодився, вважаючи такі висновки неналежними та недопустимими доказами та надаючи кожному з цих висновків власну оцінку.
Своєю чергою відповідач зауважив, що усі такі висновки суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи, що свідчить про визнання їх судом як належних доказів і таких, що відносяться до предмету доказування.
З огляду на вказане суд висновує, що 123 611,52 грн витрат відповідача на висновки експертів із розглядом цієї справи безпосередньо не пов`язані та не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
Доводи ж відповідача про те, що такі висновки прийнято судом як належні докази визнаються процесуально неспроможними з огляду на зміст ухваленого у цій справі рішення, а також те, що прийняття судом доказів та надання їм оцінки є різними процесуальними діями, які здійснюються на різних стадіях судового процесу.
Тобто прийняття судом поданого стороною на стадії підготовчого засідання доказу та залучення його до матеріалів справи не є тотожним дослідженню та наданню оцінки такому доказу на предмет його належності, що здійснюється судом під час розгляду справи по суті та ухвалення рішення.
Наведені ж позивачем у запереченнях до заяви відповідача міркування та оцінка стосовно кожного окремого експертного висновку не беруться судом до уваги, оскільки свою позицію стосовно висновків судових експертів позивач мав право викласти під час підготовчого провадження у відповідних заявах по суті.
Надання ж оцінки висновкам судових експертів, як доказам, не здійснюється на стадії ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 129, ст. 244 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Ураховуючи наведене вище та користуючись, зокрема, наданим ч.ч. 5, 6 статті 129 ГПК України дискреційним правом на відмову у відшкодуванні судових витрат, беручи до уваги відмову у задоволенні позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача щодо розподілу судових витрат у справі і, відповідно, ухвалення додаткового рішення про:
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» (ідентифікаційний код 34618954) на користь Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката;
- відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича в частині покладення на позивача решти 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката;
- відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича в частині покладення на позивача витрат на висновки експертів в розмірі 123611,52 грн.
Висновуючи вказане та ухвалюючи відповідне додаткове рішення, судом враховано, що попри визначене у ч. 4 ст. 129 ГПК України загальне правило розподілу судових витрат, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача, ч. 5 ст. 129 ГПК України визначає критерії, керуючись якими, суд, не тільки за клопотанням сторони, але із власної ініціативи може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а також те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, як і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Звідси судом також враховано, що приписи частин 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України не передбачають право суду на відмову стороні, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу з огляду на майновий стан іншої сторони.
Посилання ж обох сторін на правові позиції Верховного Суду, як і доводи про відповідно прийняття рішення про повне задоволення судами аналогічних заяв або ж про відмову у їх задоволенні, не спростовують зроблених судом вище висновків, оскільки визначення розміру судових витрат, належних до розподілу, з огляду наданих ч.ч. 5-7, 9 статті 129 ГПК України дискреційних повноважень, здійснюється судом у кожному випадку окремо, з урахуванням обставин у кожній судовій справі.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 237, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.
3. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича щодо розподілу судових витрат в частині покладення на позивача решти 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.
4 У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича щодо розподілу судових витрат в частині покладення на позивача витрат на висновки експертів в розмірі 123 611,52 грн відмовити.
5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.01.2026.

Суддя В.А. Ярема