РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2026Справа № 910/12498/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/12498/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК СЕРВІС ІНВЕСТ"

до Київської міської ради

про визнання укладеним договору оренди земельних ділянок

За участю представників:

від позивача Бродська К.О.

від відповідача Поліщук М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК СЕРВІС ІНВЕСТ" (далі - позивач, Товариство) до Київської міської ради (далі - відповідач, КМР) про визнання укладеним договору оренди земельних ділянок у запропонованій позивачем редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна в межах двох земельних ділянок: з кадастровим номером :62:008:0108 площею 0,2001 га та кадастровим номером :62:008:0109 площею 0,1324 га на проспекті Володимира Маяковського (Червоної Калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва. При цьому, як вказує позивач, відповідач ухиляється від укладання договору оренди вказаних земельних ділянок.

Ухвалою суду від 13.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 10.11.2025, встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

28.10.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 07.11.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

07.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.11.2025 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 20.11.2025.

У підготовчому засіданні 20.11.2025 учасники судового процесу зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.11.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.11.2025.

У судовому засіданні 27.11.2025 заслухано вступні слова учасників справи та оголошено перерву до 04.12.2025.

У судовому засіданні 04.12.2025 розпочато та закінчено стадію дослідження доказів, а також оголошено перерву до 11.12.2025.

08.12.2025 від позивача надійшла заява про внесення виправлень до прохальної частини позову (пункт 3.1 запропонованої позивачем редакції договору).

Протокольною ухвалою суду від 11.12.2025 відмовлено в прийнятті та задоволенні вищевказаної заяви позивача про внесення виправлень до прохальної частини позову, при цьому представник позивача вказав, що має намір подати заяву про зміну предмету позову у даній справі.

У судовому засіданні 11.12.2025 було оголошено перерву до 15.12.2025.

12.12.2025 від позивача надійшло клопотання про відмову від частини позовних вимог до КМР про визнання укладеним договору в частині перевищення визначеного у пункті 3.1 запропонованої позивачем редакції договору оренди земельних ділянок строку дії договору понад 3 (три) роки.

15.12.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення, а також клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 15.12.2025 представником позивача заявлено усне клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та залишення без розгляду клопотання про відмову від частини позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.12.2025 заперечив проти задоволення клопотання позивача про відмову від частини позовних вимог, стосовно клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження відповідач поклався на розсуд суду.

Ухвалою суду від 15.12.2025 постановлено повернутись зі стадії розгляду по суті справи № 910/12498/25 до стадії підготовчого провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання на 29.12.2025.

17.12.2025 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

18.12.2025 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

29.12.2025 представники сторін подали заяви, в яких надали згоду розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Суд протокольною ухвалою від 29.12.2025 оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

29.12.2025 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 08.01.2026.

05.01.2026 від КМР надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат.

У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 08.01.2026 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, ураховуючи зміну предмету позову, відзив, відповідь на відзив, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 19.09.2014, індексний номер 27055520, нежитлові будівлі (літ. А, літ. Б, літ. В), розташовані за адресою: місто Київ, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), будинок 47б, на праві приватної власності належать Товариству.

Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться в межах двох земельних ділянок: з кадастровим номером :62:008:0108 площею 0,2001 га та кадастровим номером :62:008:0109 площею 0,1324 га на проспекті Володимира Маяковського (Червоної калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва.

На земельних ділянках на проспекті Володимира Маяковського (Червоної калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва розташовані нежитлові будівлі (літ. А, літ. Б, літ. В) загальною площею 46,9 кв. м. (опис об`єктів: літ. «А» загальною площею 13,4 кв. м.; літ. «Б» загальною площею 13,4 кв. м., на земельній ділянці з обліковим кодом - 62:008:108, літ. «В» загальною площею 20,1 кв. м., на земельній ділянці з обліковим кодом: 62:008:109), які на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 27055520, видано 19.09.2014 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, належать на праві власності Товариству (дата державної реєстрації права власності - 21.08.2014).

18.08.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві Товариству, як замовнику, погоджено Висновок до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель - земельних ділянок площею 0,2001 га та 0,1324 га за адресою: місто Київ, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), будинок 47б, цільове використання - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки (лист № 19-26-0.31-1343/35-17).

04.09.2017 Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) Товариству, як замовнику, погоджено технічну документацію із землеустрою щодо земельних ділянок площею 0,2001 га та 0,1324 га за адресою: місто Київ, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), будинок 47б (лист №7379/0/12-4/19/17).

Відповідно до Витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 01.08.2017 за Товариством, як землекористувачем, обліковані земельні ділянки з кодами 62:008:0108 та 62:008:0109.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 03.08.2023, загальні відомості про земельну ділянку: кадастровий номер :62:008:0108, цільове призначення: 02.09 Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови, категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки, площа 0.2001 га, за адресою: м. Київ, р-н Деснянський, проспект Червоної калини (Маяковського Володимира), 47-б, дата державної реєстрації земельної ділянки - 12.09.2017, форма власності - комунальна.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 03.08.2023, загальні відомості про земельну ділянку: кадастровий номер :62:008:0109, цільове призначення: 02.09 Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови, категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки, площа 0.1324 га, за адресою: м. Київ, р-н Деснянський, проспект Червоної калини (Маяковського Володимира), 47-б, дата державної реєстрації земельної ділянки 12.09.2017, форма власності - комунальна.

Рішенням КМР від 10.09.2015 № 958/1822 «Про інвентаризацію земель міста Києва» вирішено провести інвентаризацію земель міста Києва, дозволити виступити замовниками технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель землекористувачам земельних ділянок - щодо земельних ділянок, які перебувають у їх фактичному користуванні, за власні кошти.

Позивач вказує, що формування та реєстрація земельних ділянок із кадастровими номерами :62:008:0108, площею 0,2001 га, та :62:008:0109, площею 0,1324 га, за адресою м. Київ, р-н Деснянський, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), 47-б, відбулись на підставі Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (облікові коди 62:008:0108 та 62:008:0109), замовником якої було Товариство у відповідності та на виконання рішення КМР від 10.09.2015 № 958/1822 «Про інвентаризацію земель міста Києва», як власник нежитлових будівель (літ. А, літ. Б, літ. В), розташованих за адресою: місто Київ, проспект Маяковського Володимира (Червоної калини), будинок 47б.

29.06.2021 Товариство звернулося з заявою № 50113-1-03 до КМР про передачу позивачу земельних ділянок із кадастровими номерами :62:008:0108, площею 0,2001 га, та :62:008:0109, площею 0,1324 га, в оренду для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки на просп. Володимира Маяковського, 47-б у Деснянському районі міста Києва.

Позивач зазначає, що наразі у КМР триває розгляд підготовленого Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації) проєкту рішення КМР від 15.07.2021 № 08/231-2565/ПР «Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАЯК СЕРВІС ІНВЕСТ» земельних ділянок в оренду для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки на просп. Володимира Маяковського, 47-б у Деснянському районі міста Києва».

Відповідно до рішення КМР від 25.08.2022 № 4946/4987 «Про перейменування проспекту Володимира Маяковського у Деснянському районі міста Києва» вирішено перейменувати проспект Володимира Маяковського у Деснянському районі міста Києва на проспект Червоної Калини.

Позивач зазначає, що КМР впродовж більш ніж 4 років, а саме з 15.07.2021, ухиляється від прийняття рішення «Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАЯК СЕРВІС ІНВЕСТ» земельних ділянок в оренду для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автостоянки на просп. Володимира Маяковського, 47-б у Деснянському районі міста Києва», що безумовно створює для Товариства ситуацію тривалої правової невизначеності.

Позивач вказує, що у КМР наявні всі документи для прийняття відповідного рішення про передачу Товариству в оренду спірних земельних ділянок.

Крім того, позивач вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі № 910/5189/25 стягнуто з Товариства на користь КМР безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельними ділянками з кадастровим номером :62:008:0108 площею 0,2001 га та кадастровим номером :62:008:0109 площею 0,1324 га на проспекті Володимира Маяковського (проспект Червоної Калини), 47-б у Деснянському районі м. Києва за період з 12.03.2020 до 17.04.2025 у сумі 1 420 925,69 грн.

Позивач зазначає, що у рішенні Господарського суду міста Києва у справі № 910/5189/25 вказано, що з дня набуття права власності на об`єкти нерухомого майна власник такого майна став фактичним користувачем земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, тому саме з цієї дати у товариства виник обов`язок сплачувати за користування земельними ділянками, на яких розташовано майно, проте останнім безпідставно збережено кошти за період з 12.03.2020 до 17.04.2025 за користування земельними ділянками.

Також, як вказує позивач, Господарський суд міста Києва у справі № 910/5189/25 виснував, що:

- власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/22;

- правові підстави використання Товариством земельних ділянок засновані на втіленому у Земельному кодексі України (далі - ЗК України) принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (статті 120 ЗК України), земельні ділянки з кадастровими номерами :62:008:0108 та :62:008:0109 є сформованими;

- незважаючи на відсутність у Товариства зареєстрованого речового права на земельну ділянку з кадастровими номерами :62:008:0108 та :62:008:0109 та договорів оренди між позивачем та відповідачем щодо вказаних земельних ділянок, позивач є землекористувачем у розумінні ЗК України.

Позивач вважає, що станом на дату подання позову відсутні будь-які об`єктивні причини, що перешкодили б виконанню відповідачем визначених законом обов`язків щодо прийняття відповідного рішення.

З огляду на викладене, Товариство просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнати укладеним КМР з моменту набрання судовим рішенням законної сили договір оренди земельних ділянок у викладеній у первісному позові редакції, з урахуванням пункту 3.1 у такій редакції: « 3.1. Договір укладено на 3 (три) роки».

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, зокрема, на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає таке.

Спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права (матеріально-правова вимога повинна співвідноситись із обставинами порушення права чи законного інтересу) та забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (в результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, в якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Слід зазначити, що такий спосіб захисту як визнання договору оренди земельної ділянки укладеним може відповідати змісту порушеного права, так і може його реально поновлювати.

Так, у справі № 910/12093/24 Верховний Суд постановою від 20.08.2025 скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив у силі рішення суду першої інстанції, яким задоволено первісний позов про стягнення безпідставно збережених грошових коштів і частково задоволено зустрічний позов, а саме визнано укладеним між КМР і позивачем за зустрічним позовом договір оренди землі з моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, з викладенням тексту договору у резолютивній частині судового рішення.

Таким чином, Верховний Суд у справі № 910/12093/24 не вказав на неналежність такого способу захисту як визнання укладеним договору оренди землі без ухвалення КМР відповідного рішення.

Втім, означена справа не є релевантною для розгляду цього господарського спору у контексті змістовного критерію, оскільки є суттєва відмінність у обставинах.

Так, у справі № 910/12093/24 співвідношення площі земельної ділянки до нерухомого майна, яке на ній знаходиться та належить юридичній особі, є обґрунтованим і доцільним у контексті обслуговування такого майна й свідчить про наявність підстав для застосування статті 120 ЦК України.

Водночас у цій справі, як вже зазначено вище, позивачу на праві власності належить нерухоме майно загальною площею 80,4 кв. м. (46,9 кв. м. + 13,4 кв. м. + 20,1 кв. м.), а загальна площа земельних ділянок, які хоче взяти в оренду Товариство, складає 0,3325 га (0,2001 га + 0,1324 га).

Таке співвідношення є неспівмірним і не свідчить про те, що вказана площа земельних ділянок необхідна саме для обслуговування нерухомого майна.

Крім того, 09.10.2025 КМР прийнято рішення № 98/10565 «Про затвердження Правил підготовки та прийняття рішень органами Київської міської ради щодо набуття та припинення прав на землю комунальної власності в місті Києві».

Зокрема, у пункті 2.4 Правил підготовки та прийняття рішень органами Київської міської ради щодо набуття та припинення прав на землю комунальної власності в місті Києві зазначено щодо співвідношення розміру об`єкта нерухомості, що знаходиться в приватній власності, із розміром земельної ділянки, що передається в оренду/відчужується для обслуговування цього об`єкта.

Так, передачі в оренду земельної ділянки передує певна процедура, яка включає в себе, у тому числі, перевірку відповідності розміру земельної ділянки.

Разом з тим, позивачем у цій справі не доведено та не обґрунтовано, що вказаний ним розмір земельних ділянок є відповідним розміру нерухомого майна, що належить Товариству на праві приватної власності.

Таким чином, посилання позивача на статтю 120 ЗК України у цьому випадку, за відсутності належного обґрунтування співвідношення розміру земельних ділянок до нерухомого майна, є безпідставними.

Суд виходить з того, що в силу приписів статей 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 ЗК України Київській міській раді надано широкі повноваження у галузі земельних відносин.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) передбачено, що вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно зі статтею 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до статті 9 ЗК України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень КМР як колегіального органу.

Відповідно до частини першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),

З огляду на викладене вище, єдиною підставою набуття права оренди земельними ділянками комунальної власності в місті Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення КМР, яке у цьому випадку наразі не прийнято.

Водночас, відсутні підстави для застосування правових позицій Верховного Суду, наведених у постанові від 20.08.2025 у справі № 910/12093/24 з огляду на неподібність спірних правовідносин.

Щодо посилань позивача на встановлені обставини під час розгляду справи № 910/5189/25, то слід зазначити таке.

У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження №12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Таким чином, судові рішенні у справі № 910/5189/25 містять правові оцінки, що не можуть слугувати преюдицією під час розгляду цієї справи, а тому відсутні підстави для застосування частини четвертої статті 75 ГПК України.

Стосовно доводів Товариства про те, що з нього було стягнуто кошти за користування спірними земельними ділянками, суд виходить з такого.

Стягнення коштів на виконання судового рішення у справі № 910/5189/25 не є свідченням того, що існують правові підстави для задоволення позову про визнання договору оренди землі укладеним у цій справі, а свідчить виключення про відсутність правових підстав для безоплатного користування земельними ділянками.

З огляду на викладене вище, суд відмовляє у задоволенні позову.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.01.2026.

Суддя О.Г. Удалова