ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4278/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/4278/25

За позовом: Фермерського господарства "Левада і К" (68542, Одеська обл., Болградський район, смт Березине, пров. Шевченко, буд. 5; код 33468047)

До відповідача: Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області (68500, Одеська обл., Болградський район, с. Бессарабське, вул. Широка, 1; код 04379226)

про визнання права постійного користування

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Встановив: Голова Фермерського господарства "Левада і К" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.10.2025р. позовну заяву Голови Фермерського господарства "Левада і К" від 22.10.2025 р. за вх. № ГСОО 4398/25 - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної, які визначено судом в ухвалі суду. Повідомлено позивача, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

04.11.2025р. до Господарського суду Одеської області позивачем були надані докази, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 27.10.2025р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2025р. прийнято позовну заяву Фермерського господарства "Левада і К" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4278/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "15" грудня 2025 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 15.12.2025р. о 10:00.

12.11.2025р. до суду представником Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області надано клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд розглядати справу без його участі.

15.12.2025р. до суду представником Фермерського господарства "Левада і К" надано клопотання про розгляд справи без його участі.

15.12.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 січня 2026р. о 12:45, із викликом учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2025р. повідомлено учасників справи про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться (з урахуванням перебування судді у відпустці з 24.12.2025р. по 16.01.2026р.) "26" січня 2026р. о 12:45. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 26.01.2026р. о 12:45.

20.01.2026р. до суду представником Фермерського господарства "Левада і К" надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивач підтримує поданий позов та просить суд його задовольнити, також позивачем надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідачем відзиву на позову заяву надано не було, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування ухвали суду в систему "Електронний суд", яка доставлена в електронний кабінет останнього, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Надаючи до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, ним було зазначено, що він просить суд вирішити спір згідно вимог чинного законодавства України.

У судовому засіданні 26.01.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 02.02.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Позивачем в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що 23 грудня 2004р. відповідно до Розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №2456/A-2004 надано згоду на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 7,4901 га за ОСОБА_1 (засновник Фермерського господарства "Левада і К").

Позивач зазначає, що відповідно до складеного акту від 20.03.2005р. було проведено обстеження і встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, де площа земельної ділянки, в погоджених межах, склала 7,49 га, з них: 7,49 га пасовищ та 31 березня 2005р. ОСОБА_1 отримано Державний акт на право власності на виділену земельну ділянку серія ЯА №291620 цільове призначення земельної ділянки є для ведення фермерського господарства, право власності на земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який був сформовано 15.08.2025р.

Як зазначає позивач, вказану земельну ділянку ОСОБА_1 отримував з метою створення та ведення в подальшому фермерського господарства.

За поясненнями позивача, відповідно до діючого законодавства України, яке діяло на час вчинення спірних правовідносин, було передбачено порядок створення та ведення фермерського господарства, а саме одержання земельної ділянки було обов`язковою умовою для набуття правосуб`єктності фермерським господарством як юридичної особи.

24 квітня 2005р. було зареєстровано Фермерське господарство "Левада і К", засновником та керівником якої був ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформовано 25.08.2025р.

Відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство», головою фермерського господарства до органу державної реєстрації було подано засновницькі документи, зокрема, затверджений Статус Фермерського господарства "Левада і К".

За поясненнями позивача, рішенням №10 голови Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_1 від 01 грудня 2012р. вирішено прийняти членом Фермерського господарства "Левада і К" громадянина ОСОБА_2 , 1959 року народження, у зв`язку з чим, було внесено зміни до Статуту вищевказаного господарства, оформивши їх Додатком №1, який був затверджений на загальних зборах членів Фермерського господарства "Левада і К", та проведено державну реєстрацію змін та складено відповідні Протокол №1 від 13 грудня 2012р. та Протокол №2 від 13 грудня 2012р.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги позивачем було зазначено суду, що 14 грудня 2012р. ОСОБА_1 вирішив вийти зі складу членів Фермерського господарства "Левада і К" про що, нотаріально посвідчив заяву про сповіщення про добровільний вихід зі складу членів вищевказаного фермерського господарства та у зв`язку з чим його частка залишається на користь Фермерського господарства "Левада і К", матеріальних та інших претензій він не має.

Вказана заява, як пояснює позивач, відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство», була направлена державному реєстратору Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області.

Згідно із Протоколу № 1 від 21 грудня 2012р. проведених загальних зборів членів Фермерського господарства "Левада і К" було вирішеною прийняти дану заяву ОСОБА_1 та виключити його зі складу Фермерського господарства "Левада і К" за власним бажанням, його частку майна залишити фермерському господарству та викласти Статут Фермерського господарства "Левада і К" в новій редакції.

Надалі, як зазначає позивач, 28 грудня 2012 року головою Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_2 винесено Рішення №1, яким вирішено, що у зв`язку з виходом зі складу членів Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_1 і відсутністю інших членів у складі даного господарства, обов`язки голови покладено на ОСОБА_2 єдиного члена Фермерського господарства "Левада і К" та вказане рішення було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області.

За поясненнями позивача, у 2021 році головою Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_2 у зв`язку із зміною його місця проживання та зміною адреси місцезнаходження фермерського господарства було прийнято Рішення №4 про викладення Статуту Фермерського господарства "Левада і К" у новій редакції та провести державну реєстрацію змін установчих документів.

Також, позивачем було зазначено суду, що увесь цей час позивач сплачував податки за земельну ділянку, вів сільське господарство, доглядав за вказаною земельною ділянкою та виконував обов`язки голови Фермерського господарства "Левада і К" викладені у Статуті.

Сторона позивача вважає, що з моменту створення фермерського господарства відбулась фактична заміна постійного землекористувача і обов`язки останнього перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.

Державна реєстрації права постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства за його засновником не змінює зазначеної обставини, оскільки після державної реєстрації такого господарства, саме юридична особа могла використовувати відповідну ділянку за їі цільовим призначенням, тобто є ії постійним користуванням.

На теперішній час, за твердженнями позивача, постало питання щодо належного оформлення права постійного користування вказаною земельною ділянкою, що перебуває у віддані Фермерського господарства "Левада і К" та у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у власності колишнього засновника Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_1 , нинішній голова обмежений у праві укладати цивільно правові угоди щодо даної земельної ділянки та вчиняти інші дії, спрямовані на розвиток та прибуток Фермерського господарства "Левада і К" користуючись даною земельною ділянкою.

Також додатково позивачем було зазначено суду, що з колишнім головою вищевказаного Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_1 не можливо зв`язатися, відразу після виходу зі складу членів Фермерського господарства "Левада і К" він перестав підтримувати спілкування та виїхав за межі країни.

Як стверджує позивач, ОСОБА_1 отримав земельну ділянку з метою ведення фермерського господарства, а отже після виходу зі членства Фермерського господарства "Левада і К" залишив дану земельну ділянку для подальшого ведення сільського господарства іншим членом фермерського господарства, не претендуючи на право володіння нею самостійно.

Додатково позивачем було зазначено суду, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 не передбачена процедура реєстрації переходу права користування на земельні ділянки від засновника до фермерського господарства, у державного реєстратора немає правових підстав для проведення законної державної реєстрації переходу права постійного користування земельною ділянкою за фермерським господарством на підставі будь-яких поданих документів.

За поясненнями позивача, відповідно до відповіді управляння державної реєстраційної в Одеській області від 03.10.2025 за вих.2102-25, перереєстрація права постійного користування земельною ділянкою відбувається відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який містить перелік документів, необхідних для реєстрації та певні умови. Однак, в даному випадку, для реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою Фермерським господарством «ЛЕВАДА І К», позивач не має певних умов для звернення до управління державної реєстрації з відповідною заявою, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Суд, розглянувши усі подані під час розгляду справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Позовні вимоги позивача направлено на визнання за Фермерським господарством "Левада і К" права постійного користування земельною ділянкою площею 7, 49 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:001:0197, яка розташована на території Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області, та яка була надана засновнику Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №291620, виданого 31.01.2005р. для створення фермерського господарства як юридичної особи.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, зокрема, визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ст. 28 Земельного кодексу України, сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Реалізація права власності на землю зазначеними сільськогосподарськими підприємствами здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 31 Земельного кодексу України, землі фермерського господарства можуть складатися із земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування.

Як з`ясовано судом, Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №2456/A-2004 від 23.12.2004р. надано згоду на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 7,4901 га за ОСОБА_1 (засновник Фермерського господарства "Левада і К") та відповідно до акту від 20.03.2005р. проведено обстеження і встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки.

31.03.2205р. ОСОБА_1 отримано Державний акт на право власності на виділену земельну ділянку серія ЯА №291620 цільове призначення земельної ділянки є - ведення фермерського господарства, право власності на земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який був сформований 15.08.2025р.

З урахуванням з`ясованих обставин судом встановлено, що земельна ділянка надавалась ОСОБА_1 як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства саме для ведення фермерського господарства.

Судом з`ясовано, що 24.04.2005р. було зареєстровано Фермерське господарство "Левада і К", засновником та керівником якого був ОСОБА_1 .

За матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_2 було прийнято членом Фермерського господарства "Левада і К", про що свідчить рішення №10 голови Фермерського господарства "Левада і К" Калинеделя Г.Г. від 01 грудня 2012р.

Судом встановлено, що 14 грудня 2012р. ОСОБА_1 надано заяву, яка нотаріально посвідчена державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидовою Н.Г., відповідно до якої він вирішив вийти зі складу членів Фермерського господарства "Левада і К" та зазначив, що його частка залишається на користь Фермерського господарства "Левада і К", матеріальних та інших претензій він не має.

19 червня 2003 року було прийнято новий Закон України N 937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон N 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" N 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження №14-385цс19).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2018р. по справі №922/989/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №615/2197/15-ц (провадження №14-533цс18).

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 (провадження №12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що приймаючи до уваги, що земельна ділянка надавалась ОСОБА_1 саме для ведення фермерського господарства, та при виході зі складу членів Фермерського господарства "Левада і К" ним було зазначено, що його частка залишається на користь Фермерського господарства "Левада і К", матеріальних та інших претензій він не має, право користування земельною ділянкою, яка була надана для ведення фермерського господарства засновнику ФГ, залишилось за Фермерським господарством "Левада і К".

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 3028,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Фермерського господарства "Левада і К" - задовольнити повністю.

2.Визнати за Фермерським господарством "Левада і К" (68542, Одеська обл., Болградський район, смт Березине, пров. Шевченко, буд. 5; код 33468047) право постійного користування земельною ділянкою площею 7,49 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:001:0197, яка розташована на території Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області, та яка була надана засновнику Фермерського господарства "Левада і К" ОСОБА_1 на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №291620, виданого 31.01.2005р. для створення фермерського господарства як юридичної особи.

3.Стягнути з Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області (68500, Одеська обл., Болградський район, с. Бессарабське, вул. Широка, 1; код 04379226) на користь Фермерського господарства "Левада і К" (68542, Одеська обл., Болградський район, смт Березине, пров. Шевченко, буд. 5; код 33468047) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 02 лютого 2026 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко