ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/2633/25

За позовом: Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» (68609, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Героїв Ізмаїлу, буд. 36, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» (54001, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, буд. 1. Код )

про зобов`язання вчинити певні дії

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Граненко М.М.

Представники сторін:

Від позивача: Попов П.Р. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: Рак В.О.- на підставі довіреності №9 від 25.04.2025р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Попов П.Р. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Державне підприємство водних шляхів (далі - ДП ВШ) «Устьдунайводшлях» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» про зобов`язання не перешкоджати Державному підприємству водних шляхів «Устьдунайводшлях» у користуванні та розпорядженні належної підприємству на праві господарського відання морської шаланди «Дунайская-602» шляхом допуску працівників ДП ВШ «Устьдунайводшлях» на територію ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» - обєкт нерухомого майна за адресою: Одеська обл., м.Чорноморськ, с.Олександрівка, вул.Судноремонтна, буд.35, для проведення інвентаризації грунтовивізної шаланди «Дунайська -602» та її переміщення з території (причалу) ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» в інше місце.

Ухвалою суду від 08.07.2025р. позовну заяву залишено без руху.

21 липня 2025р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.07.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2633/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.08.2025р. Ухвалою суду від 21.08.2025р. відкладено підготовче засідання на 11.09.2025р. Ухвалою суду від 11.09.2025р. відкладено підготовче засідання на 22.09.2025р. Ухвалою суду від 22.09.2025р. закрито підготовче провадження у справі №916/2633/25, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2025р. Ухвалою суду від 04.11.2025р. відкладено судове засідання на 18.11.2025р. Протокольною ухвалою суду від 18.11.2025р. відкладено судове засідання на 02.12.2025р. Ухвалою суду від 02.12.2025р. повідомлено сторін про призначення судового засідання на 16.12.2025р. Ухвалою суду від 16.12.2025р. повідомлено сторін про призначення судового засідання на 25.12.2025р. Ухвалою суду від 25.12.2025р. відкладено судове засідання на 13.01.2026р. Ухвалою суду від 13.01.2026. оголошено перерву в судовому засіданні на 23.01.2026р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач - ДП ВШ «Устьдунайводшлях», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив, яка надійшла до суду 18.08.2025р.

Відповідач - ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД», проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 07.08.2025р.

Крім того, згідно заяви вх.№953/26 від 12.01.2026р. відповідач просить розглянути справу №916/2633/25 без участі свого представника, за наявними в матеріалах справи документами.

Позивач по справі зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на судно за № 974 від 16 червня 2001 року судновласником грунтовивізної шаланди «Дунайская-602» є ДП ВШ «Устьдунайводшлях».

03 вересня 2009р. ДП ВШ «Устьдунайводшлях» уклало договір бербоут чартера за №60/09 з Товариством з обмеженою відповідальністью «Чорноморінвестгруп», відповідно до якого передало у фракт (в оренду) індивідуальне визначене майно підприємства - грунтовивізну шаланду «Дунайская- 602» та земснаряд «Майкам».

На твердження позивача, після закінчення строку договору, ТОВ «Чорноморінвестгруп», в порушення умов договору, залишило без нагляду судна «Майкан» та морську шаланду «Дунайська 602» у порту Чорноморськ ( раніше Іллічівськ) Одеської області. Ця обставина?підтверджується актом технічного стану морської шаланди «Дунайська 602» та з/ч « Майкан » від 31 березня 2014 року.

Позивач зазначає, що 17.08.2018 р. ДП ВШ «Устьдунайводшлях» листом за № 53-1 звернулося до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» з проханням передислокації судна «Дунайская-602» та з/ч «Майкан» з причалів колишнього підприємства «Черномортехфлот» з Бурлачої балки до головної бази технічного обслуговування флоту ДП «Черазморшлях», село Олександрівка, Одеського району, Одеської області.

22 вересня 2018 року було здійснено перешвартування судна «Дунайская- 602» з Бурлачої Балки до головної бази технічного обслуговування флоту ДП «Черазморшлях» с. Олександрівка, де це судно знаходиться до теперішнього часу.

Позивач зауважив, що відповідно до розділу 7 п.7.1 Статуту ДП ВШ «Устьдунайводшлях», який затверджений наказом Фонду державного майна України за № 997 від 11.06.2020 р., майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

У січні 2025р. підприємству стало відомо, що причали, які належали раніше ДП «Черазморшлях», належать іншій юридичної особі - ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД».

Як зазначає позивач, 22.01.2025 р. він звернувся до ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» з листом щодо допуску працівників позивача до причалів відповідача для проведення інвентаризації державного майна- шаланди «Дунайская- 602».

Листом від 28.01.2025 р. за №3 відповідач повідомив, що він є власником майнового комплексу (колишня база технічного обслуговування флоту ДП «Черазморшлях») з 17 липня 2020 року та для надання доступу ДП ВШ «Устьдунайводшлях» до шаланди «Дунайская- 602» необхідно укласти договір про надання послуг з організації відстою плавзасобів.

На думку позивача, обставини, які вказані у листі відповідача за №3 від 28.01.2025р., свідчать про перешкоджання ДП ВШ «Устьдунайводшлях» у користуванні та розпорядженні майном, у тому числі вільному проході на територію відповідача та проведенні інвентаризації державного майна, яке відповідно п.7.1. розділу 7 «Майно підприємства» Статуту ДП ВШ «Устьдунайводшлях» закріплено за підприємством на праві господарського відання.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 316, 317, 318, 321 Цивільного кодексу України, зазначає, що ДП ВШ «Устьдунайводшлях», має право вільного доступу до свого майна, володіння та користування ним, це право є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмеженій у його здійсненні.

Таким чином, на думку позивача, відповідач перешкоджає судновласнику - ДП ВШ «Устьдунайводшлях», у проході на територію відповідача за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, село Олександрівка, вул.Судноремонта, будинок 35, та у користуванні, розпоряджанні належною підприємству на праві господарського відання грунтовивізної шаланди «Дунайская -602», яка пришвартована до причалу відповідача у с. Олександрівка.

На підставі наведеного вище, позивач просить зобов`язати відповідача - ТОВ «ЧОРНОМОР-БРІЗБУД», не перешкоджати ДП ВШ «Устьдунайводшлях» у користуванні та розпоряджанні морською шаландою «Дунайская-602» шляхом допуску працівників ДП ВШ «Устьдунайводшлях» на територію відповідача -об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, село Олександрівка, вул. Судноремонта, буд. 35 для проведення інвентаризації грунтовивізної шаланди «Дунайская-602», та її переміщення з території (причалу) ТОВ «ЧОРНОМОР- БРІЗБУД» в інше місце.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» є власником майнового комплексу (колишня база технічного облуговування флоту ДП «Черазморшлях) за адресою Одеська область, м. Чорноморськ, сел. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35 з 17 липня 2020 року.

Відповідач відмітив, що згідно тексту позовної заяви, позивач є власником морської шаланди «Дунайська 602», яка з 2018 року, начебто, знаходилась у причала ДП «Черазморшлях» та станом на даний час знаходиться на території ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД», про що позивач дізнався лише в 2025 році, у зв`язку з чим звернувся до відповідача про надання доступу до свого майна з метою здійснення його інвентаризації.

Відповідач зазначає, що листом № 3 від 28.01.2025 р. повідомив ДП ВШ «Устьдунайводшлях» про те, що перебування (стоянка, швартування) плавзасобів третіх осіб на території ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» відбувається відповідно до укладених договорів на платній основі. Оплата за перебування плавзасобів на території ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» залежить від технічних характеристик плавзасобу, що підтверджується копіями суднового білета та/або іншого документа про право власності на судно, тому в для надання доступу ДП ВШ «Устьдунайводшлях» до морської шаланди «Дунайська 602», відповідач просив укласти договір про надання послуг з організації відстою плавзасобів, надавши документ про право власності на плавзасіб для підготовки відповідного договору.

Отримавши від ДП ВШ «Устьдунайводшлях» копію свідоцтва про право власності на судно - морська шаланда «Дунайская-602», ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» 24.02.2025р. надіслало на електронну адресу ДП «Устьдунайводшлях» проект договору про надання послуг з організації відстою плавзасобу, однак 11.03.2025 р. отримало на електронну адресу лист № 10 від 26.02.2025 р. про неможливість укладання вищезазначеного договору у зв`язку з тим, що він відноситься до значних господарських правочинів та для його укладання необхідна згода суб`єкта управління майном - Фонда державного майна України.

Відповідач зауважив, що ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» створено та діє з метою отримання прибутку, а позивач не укладав жодних договорів про передачу належного йому майна відповідачу.

На думку відповідача, відмовляючись підписати запропонований договір та/або надати будь-які пропозиції до запропонованої редакції Договору, позивач не підтвердив факт передання морської шаланди відповідачеві, а отже, у відповідача відсутній будь-який обов`язок про надання доступу до майна, яке він не отримував.

Також, відповідач зауважив, що ДП ВШ «Устьдунайводшлях» не надано будь-яких доказів на підтвердження знаходження саме майна позивача на території відповідача.

Відповідач звертає увагу, що судячи з листа ДП «Морський торговельний порт «ЧОРНОМОРСЬК» № 1099/03.9-09 від 14.09.2018р., позивач з 2018 року не володіє жодною інформацією щодо знаходження та/або взагалі наявності його майна - шаланди «Дунайська-602», а отже позовна вимога до відповідача про зобов`язання не перешкоджати у користуванні та розпорядженні належної позивачеві на праві господарського відання морської шаланди «Дунайская-602» безпідставна.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, господарський суд зазначає наступне.

Згідно Статуту, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 11.06.2020р. №997 (нова редакція), ДП ВШ «Устьдунайводшлях» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Підприємство створено з метою забезпечення утримання в належному стані внутрішніх водних шляхів, створення безпечних умов для здійснення судноплавства на внутрішніх водних шляхах, здійснення ремонту флоту і виконання інших робіт на договірних умовах (п. 3.1. Статуту).

Відповідно до п. 7.1. Статуту майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Майно Підприємства складають основні засоби та фонди, обігові кошти, а також інші оборотні та необоротні активи й цінності, вартість яких обліковується та відображається в балансі Підприємства або враховуються в інших, передбачених законодавством, формах обліку майна Підприємства (п. 7.2. Статуту).

Судом встановлено, що ДП ВШ «Устьдунайводшлях» є судновласником грунтовивізної шаланди «Дунайская-602», рік побудови - 1985р., м. Турну-Северін, Румунія, довжина - 53,20 м, ширина - 11,00 м, валова місткість - 745 т, що підтверджується свідоцтвом про право власності на судно №974 від 25.12.2006 року.

Отже, грунтовивізна шаланда «Дунайская-602» є державною власністю та закріплена за ДП ВШ «Устьдунайводшлях» на праві господарського відання.

Як вбачається із матеріалів справи, у рішенні Господарського суду Одеської області від 25.02.2019р. по справі №916/2892/18 встановлено, що 22 серпня 2018 року силами двох буксирів «Арктус» та «Бургас» було здійснено перешвартування судна с/ш «Дунайська-602» з Бурлачої балки (причали колишнього ТЧФ) в акваторію Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до головної бази технічного обслуговування флоту ДП «Черезморшлях». Зазначені послуги були прийняті представником ДП ВШ «Устьдунайводшлях», про що свідчать підпис та поставлена печатка ДП ВШ «Устьдунайводшлях» на нарядах порто флоту ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ" на відповідному аркуші, де зазначається про виконання наряду (Наряд №53 від 22.08.2018р., Наряд №54 від 22.08.2018 р., Наряд №б/н від 22.08.2018 р.).

Господарський суд зазначає, що законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Отже, 22.08.2018р. грунтовивізна шаланда «Дунайская-602» була перебуксирована в акваторію Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до головної бази технічного обслуговування флоту ДП «Черезморшлях».

Разом з тим, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217043693 від 20.07.2020р., ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» з 17.07.2020р. на праві приватної власності належить виробничий будинок із господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 3026 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, буд. 35.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено відповідачем, вищезазначений майновий комплекс є колишньою базою технічного облуговування флоту ДП «Черазморшлях.

За матеріалами справи, листом №2 від 22.01.2025р. позивач звернувся до ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» щодо отримання доступу на територію останнього з метою проведення інвентаризації державного майна та технічного обстеження плавзасобів підприємства.

Листом вих.№3 від 28.01.2025р. ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» зазначило, що морська шаланда «Дунайская-602» станом на сьогодняшній день пришвартована до причалу ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД», перебування (стоянка, швартування) плавзасобів третіх осіб на території ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» відбувається відповідно до укладених договорів на платній основі, у звязку із чим запропонувало позивачу укласти договір про надання послуг з організації відстою плавзасобів, надавши документ про право власності на плавзасіб для підготовки відповідного договору.

Господарський суд зазначає, що як і вищезазначеним листом вих.№3 від 28.01.2025р., так і в судових засіданнях представником ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» підтверджено місцезнаходження грунтовивізної шаланди «Дунайская-602» на території відповідача.

На підставі наведеного вище, доводи ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» щодо непідтвердження позивачем місцезнаходження спірного майна на території відповідача не беруться судом до уваги та спростовуються самим відповідачем.

В ході судового розгляду, суд встановив, що між сторонами відсутні договірні відносини і відповідач відмовляється надати безкоштовний доступ позивачу до державного майна, яке знаходиться на території ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД».

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Головним постулатом, закріпленим у ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України є те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України (чинного на момент закріплення спірного майна за позивачем) право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Крім того, згідно з ст. 11 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, що володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим суб`єктом управління об`єктами державної власності, уповноваженим органом місцевого самоврядування), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника (уповноваженого суб`єкта управління об`єктами державної власності, уповноваженого органу місцевого самоврядування) у випадках, передбачених законом та установчими документами.

Як вже зазначалося вище, станом на теперішній час, державне майно - грунтовивізна шаланда «Дунайская-602», яке закріплене за ДП ВШ «Устьдунайводшлях» на праві господарського відання, знаходиться на території ТОВ «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД».

При цьому, отримавши у власність виробничий будинок із господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 3026 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, буд. 35, відповідач, в ході інвентаризації отриманого майна, мав встановити, що до належного йому причалу, пришвартоване судно, що належить третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Умовами подання негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Крім того, враховуючи той факт, що право власності, як абсолютне право, має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення, встановлення обставин порушення прав дійсного власника майна належить до предмета доказування у справах за такими позовами. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.05.2020 р. у справі №909/392/19, від 27.05.2020 р. у справі № 910/1310/19.

Зміст права власності у суб`єктивному значенні складається з трьох правомочностей власника: права володіння; права користування; права розпорядження. Отже, саме по собі володіння може бути законним, таким, що ґрунтується на законі, і незаконним, проте «право володіння» завжди є тільки законним, оскільки, як кожне право, завжди ґрунтується на якійсь правовій підставі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Тобто, право володіння - це юридична можливість фактичного впливу на річ.

Дійсно, право володіння чужим майном - це речове право особи, яка фактично тримає у себе майно, що належить на праві власності іншій особі.

Господарський суд зазначає, що позовна вимога «не перешкоджати ДП ВШ «Устьдунайводшлях» у користуванні та розпоряджанні належної підприємству на праві господарського відання морської шаланди «Дунайская-602» шляхом допуску працівників ДП ВШ «Устьдунайводшлях» на територію відповідача - об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, село Олександрівка, вул. Судноремонта, будинок 35 для проведення інвентаризації грунтовивізної шаланди «Дунайская-602», та її переміщення з території (причалу) ТОВ «ЧОРНОМОР- БРІЗБУД» в інше місце», відповідає способу захисту, передбаченому п. 3 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021р. у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021р. у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021р. у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022р. у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022р. у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023р. у справі № 233/4365/18, від 12.07.2023р. у справі № 757/31372/18-ц, постанова Верховного Суду від 19.04.2024р. у справі №916/520/22).

Підсумовуючи все вищенаведене, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123,129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» про зобов`язання не перешкоджати Державному підприємству водних шляхів «Устьдунайводшлях» у користуванні та розпорядженні належної підприємству на праві господарського відання морської шаланди «Дунайская-602» шляхом допуску працівників Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» на територію Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» - обєкт нерухомого майна за адресою: Одеська обл., м.Чорноморськ, с.Олександрівка, вул.Судноремонтна, буд.35, для проведення інвентаризації грунтовивізної шаланди «Дунайська -602» та її переміщення з території (причалу) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» в інше місце - задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» (54001, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, буд. 1. Код ) не перешкоджати Державному підприємству водних шляхів «Устьдунайводшлях» у користуванні та розпорядженні належної підприємству на праві господарського відання морської шаланди «Дунайская-602» та допустити працівників Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» (68609, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Героїв Ізмаїлу, буд. 36, ) на територію Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» - об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, село Олександрівка, вул. Судноремонта, будинок 35 для проведення інвентаризації грунтовивізної шаланди «Дунайская-602» та її переміщення з території (причалу) в інше місце.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧОРНОМОР-БРИЗБУД» (54001, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, буд. 1. Код ) на користь Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» (68609, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Героїв Ізмаїлу, буд. 36, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02 лютого 2026 р.

Суддя Н.В. Рога