ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4372/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

справу № 916/4372/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нежить» (03180, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 131, прим. 3, );

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Мазанюк Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

про стягнення 59 979,13 грн.,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нежить» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 4494/25) до Фізичної особи - підприємця Мазанюк Олександра Олександровича, в якій просить суд стягнути з відповідача 59 979,13 грн. - заборгованості, у тому числі: 51 120 грн. - суму основної заборгованості, 7 218, 04 грн. - інфляційних витрат, 1641,09 грн. - 3% річних, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором, укладеним між сторонами у спрощений спосіб, в частині здійснення передачі товару, а саме: моторів Brotherhobby Avenger 3120 700kv у кількості 36 шт, на замовлення позивача через договірного перевізника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4372/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі від 03.11.2025 була надіслана позивачу та його представнику до їх електронних кабінетів, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів від 04.11.2025.

Відповідачу - ФОП Мазанюку О.О. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.11.2025 року була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на юридичну адресу: 67832, Одеська область, Одеський район, смт Великодолинське (з), вул. Виноградна, буд. 16а, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої судом, відповідь з якого отримано на запит суду № 1954634 від 30.10.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана відповідачу рекомендованим листом з позначкою «Судова повістка» ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою на адресу суду з відбитком календарного штемпелю на конверті та відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 12.12.2025 із поштовим конвертом.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Додатково, з метою повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви ТОВ «Нежить» до розгляду та відкриття провадження у справі № 916/4327/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження, судом було розміщено оголошення на офіційному сайті Судової влади України ухвали суду від 03.11.2025 за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/131455581.

Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до п., п. 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Таким чином, враховуючи введення воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

18.07.2024 ФОП Мазанюк О.О. - на виконання досягнутої із ТОВ «Нежить» домовленості щодо поставки товару - було виставлено останньому рахунок-фактуру №00018 (із вказівкою - підлягає сплаті до 01.08.2024) для здійснення попередньої оплати за товар, а саме: моторів Brotherhobby Avenger 3120 700kv у кількості 36 шт, за ціною - 1420 грн. за шт., всього на загальну суму 51 120 грн.

Згідно платіжної інструкції №371 від 18.07.2024 ТОВ «Нежить» було здійснено оплату за вказаний товар на суму 51 120 грн.

Між тим, як вказує позивач, відповідач не виконав свої зобов`язання з відправки попередньо оплаченого позивачем товару на суму 51 120 грн.

25.07.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію вих.№2/П від 24.07.2024, в якій ТОВ «Нежить», зокрема, зазначено, що ним як покупцем здійснено замовлення моторів Brotherhobby Avenger 3120 700kv у кількості 36 штук у постачальника - ФОП Мазанюка О.О. Відповідно до умов, які були погоджені між останніми в месенджері «Telegram», відправка товарів мала відбутись стороннім перевізником, а саме ТОВ «НОВА ПОШТА», з доставкою перевізником на відділення Нової Пошти. Погодивши умови доставки товару, постачальником було повідомлено про необхідність проведення попередньої оплати за товар у розмірі його повної вартості, а саме 51 120,00 грн. без ПДВ, на рахунок постачальника. Після проведення покупцем оплати за товар на підставі виставленого постачальником рахунку, покупець відправив вказану платіжну інструкцію постачальнику, а останній повідомив, що відправка товарів через договірного перевізника відбудеться 19 липня 2024 року. Станом на 23 липня 2024 року покупцем не було отримано товар, а постачальником не було його відправлено через договірного перевізника. Також постачальником не було повернуто покупцю грошові кошти за товар, з огляду на що, позивач у строк, що не перевищує семи календарних днів, вимагав повернути сплачені покупцем, в якості попередньої оплати за товар, грошові кошти у сумі 51 120 грн на банківський рахунок покупця.

З огляду на зазначене, позивач і звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ФОП Мазанюка О.О. про стягнення 51 120 грн. - суми основної заборгованості, 7 218, 04 грн. - інфляційних витрат, 1641,09 грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

За змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Згідно зі ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено в ч. 1 ст. 642 ЦК України.

Як встановлено матеріалами справи, 18.07.2024 ФОП Мазанюк О.О. було виставлено ТОВ «Нежить» рахунок-фактуру №00018 (із вказівкою - підлягає сплаті до 01.08.2024) для здійснення попередньої оплати за товар, а саме: моторів Brotherhobby Avenger 3120 700kv у кількості 36 шт, за ціною - 1420 грн. за шт., всього на загальну суму 51 120 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури, ТОВ «Нежить» було здійснено попередню оплату за вказаний товар на суму 51 120 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №371 від 18.07.2024 із призначенням платежу: «Оплата по рахунку-фактури №00018 вiд 18 липня 2024 р. за мотори, без ПДВ.».

Таким чином, суд доходить висновку, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, що підтверджується рахунком-фактурою ФОП Мазанюк О.О. №00018 від 18.07.2024 (оферта) та платіжною інструкцією №371 від 18.07.2024 (акцепт).

Враховуючи зазначене, сторони підтвердили свій намір щодо встановлення між ними господарських правовідносин, відповідно до яких ФОП Мазанюк О.О., як постачальник, зобов`язався поставити товар, а позивач, як покупець, прийняти товар та сплатити його вартість.

Отже, між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, вимогами ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу вимог ст. ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Проте, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останнім не було поставлено товар, що зазначений в рахунку-фактурі №00018 від 18.07.2024. Матеріали справи не містять відповідних доказів підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто, або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Правова природа перерахованої суми, як попередньої оплати, визначається не лише її визначенням у платіжному документі та датою платежу, а також наявністю зустрічного зобов`язання контрагента по поставці товару на цю суму відповідно до умов договору. Так, реалізація покупцем права на вимогу про повернення суми попередньої оплати означає, що він відмовився від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання. Отже, після пред`явлення покупцем на власний вибір продавцю вимоги про повернення сплачених коштів в якості передплати, зобов`язання останнього по поставці товару припиняється, проте у нього виникає грошове зобов`язання з повернення коштів.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, позивач, скориставшись правом, наданим ч. 2 ст. 693 ЦК України, 25.07.2024 направив на адресу ТОВ «Нежить» претензію вих.№2/П від 24.07.2024, відповідно до якої вимагав у строк, що не перевищує семи календарних днів, повернути сплачені покупцем, в якості попередньої оплати за товар, грошові кошти у сумі 51 120 грн на банківський рахунок покупця. Направлення зазначеної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи: поштовою накладною АТ «Укрпошта» №290 від 25.07.2024, цінним листом з описом та чеком про оплату поштових послуг.

Вищевикладене дає підстави стверджувати, що після направлення вимоги у відповідача, в силу вимог ст. 530 та ст. 693 ЦК України, виникло зобов`язання повернути позивачу сплачені, в якості попередньої оплати, грошові кошти в строк до 01.08.2024 (включно). Однак, як встановлено судом, відповідач не повернув позивачу грошові кошти.

Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, доказів, які б підтверджували факт повернення суми попередньої оплати позивачу, відповідач суду не надав, з огляду на що суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 51 120 грн - попередньої оплати за непоставлений товар обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як встановлено вище судом, датою виникнення зобов`язання у відповідача повернути сплачені грошові кошти в якості попередньої оплати є 01.08.2025, отже у позивача право щодо нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних нарахувань виникло з 02.08.2025.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1641,09 грн, судом встановлено його помилковість, з огляду на невірне визначення початкової дати виникнення у відповідача зобов`язання повернути позивачу сплачені, в якості попередньої оплати грошові кошти, з огляду на що судом здійснено самостійно перерахунок 3% річних за період з 02.08.2024 по 26.08.2025 на суму 51 120 грн, відповідно до якого сума 3 % річних складає 1636,90 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 7 218,04 грн., суд вважає його вірним та обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги зі стягненням з відповідача на користь позивача 51 120 грн. -основної заборгованості, 7 218, 04 грн. - інфляційних витрат, 1636,90 грн. - 3% річних, а також суму судових витрат.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витраті щодо сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Фізичної особи - підприємця Мазанюка Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нежить» (03180, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 131, прим. 3, ) 51 120 (п`ятдесят одну тисячу сто двадцять) грн. - основної заборгованості, 7 218 (сім тисяч двісті вісімнадцять) грн. 04 коп.- інфляційних витрат, 1636 (одну тисячу шістсот тридцять шість) грн. 90 коп. - 3% річних та 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 23 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно - західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.І. Мостепаненко