ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3102/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради (61003, м. Харків, пл. Конституції, 7; )
до Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача - Жилко С.Е., посвідчення №3517;

відповідача - Зубаря С.В. (особисто);

Коломійцева А.Ю., ордер ВІ №1340216 від 08.10.2025;

Жерновнікова С.О., ордер АХ №1312425 від 12.12.2025.

ВСТАНОВИВ:

02.09.2025 Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича, в якій просить стягнути із Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича на користь Харківської міської ради 1 184 225,62 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Культури, 14 у м. Харкові, відповідно до договору оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованого 04.10.2004 за №63168/04, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 17 763,38 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на несплату в повному обсязі відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Культури, 14 у м. Харкові відповідно до договору оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованого 04.10.2004 за №63168/04, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.09.2025 позовну заяву (вх.№3102/25 від 02.09.2025) Харківської міської ради залишено без руху. Надано позивачу строк, який становить 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків, а саме надати до суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, в оригіналі.

08.09.2025 на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 04.09.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№20536 від 08.09.2025).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 прийнято позовну заяву Харківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3102/25. Вирішено розгляд справи №922/3102/25 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

22.09.2025 до суду надійшло клопотання Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича (вх.№21891 від 22.09.2025) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в якому просить суд здійснювати розгляд справи №922/3102/25 за правилами загального позовного провадження та продовжити Відповідачу строк для подання відзиву на позов ще на 20 календарних днів з дня постановлення ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.09.2025 клопотання Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича (вх.№21891 від 22.09.2025) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Вирішено перейти до розгляду справи №922/3102/25 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/3102/25 до розгляду у підготовчому засіданні на 22.10.2025.

08.10.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№23429 від 08.10.2025).

У відзиві представник відповідача зазначив, що відповідач не погоджується з заявленим до нього позовними вимогами, та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на сплив строку позовної давності та неправильне застосування позивачем методу розрахунку орендної плати з урахуванням індексації інфляції, що призвело до невірного обчислення заявлених до стягнення сум.

Як стверджує представник відповідача, шляхом зворотного відліку трирічного строку, відповідач вважає, що заявлені ХМР позовні вимоги щодо стягнення сум за період з 02.04.2017 - 28.02.2022 заявлені позивачем поза межами строку звернення до суду. Застосування механізму зупинення строку у даній справі суперечить принципам добросовісності та рівності сторін, а також доктрині належного урядування.

Також, на переконання представника відповідача, Договір (п.10,13) встановлює лише загальний обов`язок врахування індексів інфляції та можливість щорічного перегляду плати, але не містить формули/ алгоритму «щомісячної кумулятивної інфляції». Відповідач вважає, що такий метод призводить до штучного завищення розміру орендної плати та її необґрунтованого зростання, що порушує принципи розумності та передбачуваності договірних умов, а також ставить під загрозу передбачуваність та правову визначеність - ключові принципи правової держави. Орендна плата за землю, як обов`язковий платіж, має забезпечувати фінансову основу місцевого самоврядування. Проте стягнення надмірних сум за кумулятивним методом, який не ґрунтується на прямих вимогах Податкового кодексу України щодо орендної плати, є неправомірним. Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» регулює соціальні виплати та доходи фізичних осіб (заробітна плата, пенсії, стипендії, грошове забезпечення тощо). Він прямо визначає об`єктом індексації грошові доходи населення, а не господарські платежі чи зобов`язання між юридичними особами / ФОП. Орендна плата за землю є господарським платежем, а не «грошовим доходом населення», тому застосовувати приписи даного Закону для обґрунтування обчислення розміру орендної плати за землю на думку відповідача некоректно. Щодо Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 представник відповідача відзначив, що дана Постанова деталізує механізм індексації заробітних плат, соціальних виплат та інших доходів населення. Вона ухвалена на виконання вищезгаданого Закону і не регулює цивільно-правові або господарські зобов`язання, зокрема, орендні відносини. Щодо Методики розрахунку базового ІСЦ, затвердженої Наказом Держкомстату №265 від 27.07.2007, - цей документ має статистичний і методологічний характер, визначає спосіб розрахунку індексу споживчих цін для потреб статистики. Він не є нормативним актом прямої дії у сфері господарських зобов`язань і не встановлює обов`язку індексувати орендну плату. Щодо Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін, затвердженого Наказом Держкомстату №519 від 14.11.2006, - це також статистичний підзаконний акт, який регулює порядок збору та обробки статистичних даних. Його норми призначені для органів статистики, а не для суб`єктів господарювання. Він не може бути підставою для перерахунку орендних платежів. Дані Держстату про щомісячні ІСЦ (2007-2022) є показником для макроекономічної статистики та індексації доходів населення. Для господарських зобов`язань (у тому числі орендної плати за землю) ці дані можуть мати лише довідкове значення, але не є нормативною підставою для розрахунку. Єдиною правовою підставою для зміни/перегляду орендної плати є договір оренди землі та відповідні рішення органів місцевого самоврядування/суду. Зазначені НПА та статистичні дані не регулюють відносини з оренди землі та не можуть бути беззаперечною правовою підставою для зміни чи перерахунку розміру орендної плати. Вони стосуються індексації доходів населення і статистики, тоді як обов`язок і порядок сплати орендної плати визначаються договором оренди землі, ПК України та Законом «Про оренду землі».

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.10.2025 відкладено підготовче засідання на 12.11.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.11.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 03.12.2025.

28.11.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення письмових доказів (вх.№27735 від 28.11.2025).

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.12.2025.

12.12.2025 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо заперечень проти методики розрахунку та позовних вимог (вх.№29122 від 12.12.2025).

У додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивач застосував методику «кумулятивної щомісячної інфляції», яка полягає у множенні щомісячних індексів інфляції між собою наростаючим підсумком за 2007-2022 роки (всього застосовано 182 множення). Ця методика не передбачена жодним законом України та порушує умови Договору оренди. Пункт 13 Договору чітко визначає: «Розмір орендної плати переглядається… внаслідок інфляції - щорічно». Термін «щорічно» є імперативним темпоральним маркером, що встановлює періодичність коригування 1 раз на рік, а не 12 разів щороку. Застосування позивачем щомісячного перерахунку є односторонньою зміною умов договору, що заборонено ст.ст.525, 651 ЦКУ та ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі». Крім того, Пункт 9 Договору фіксує: «Розмір орендної плати в місяць… становить 9 152,62 грн». Вживання дієслова доконаного виду «становить» фіксує конкретний розмір, а не формулу щомісячного динамічного обчислення.

На переконання представника відповідача, позивач помилково ототожнює поняття "індекс споживчих цін" (статистичний показник Держстату) та "індексація" (правовий механізм коригування вартості). Позивач у своєму розрахунку застосовує індекс інфляції поточного місяця для визначення орендної плати цього ж місяця. Такий підхід є технічно та юридично неможливим, оскільки індекс споживчих цін за відповідний місяць публікується Держстатом лише до 10 числа наступного місяця. Тобто, на дату виникнення зобов`язання зі сплати (ст.530 ЦК України) відповідний показник об`єктивно не існував. Приклад: У розрахунку за лютий 2015 року Позивач використав індекс лютого (105,3%), який став відомим лише в березні. Це доводить, що модель позивача є штучною ретроспективною конструкцією, створеною "заднім числом", і не могла бути алгоритмом виконання договору в реальному часі. Пункт 10 не містить формули, а лише відсилочну норму. Інтерпретувати «індексів інфляції» як "нарахування інфляції щомісяця" неможливо.

16.12.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№29439 від 16.12.2025), в якому просив долучити до матеріалів справи бухгалтерську довідку №1 від 16.12.2025 про методику розрахунку орендної плати за земельну ділянку (кадастровий номер :07:005:0014), витяг з Електронного кабінету платника податків (стан розрахунків з бюджетом), що підтверджує наявність переплати, копію листа ГУ ДПС у Харківській області (адресованого Департаменту земельних відносин ХМР) щодо прийняття податкових декларацій та стану нарахувань, лист Держгеокадастру від 03.01.2025 №6-28-0.22-18/71-25 разом із листом Держстату (щодо тотожності інфляції 112% та коефіцієнта 1,12), витяг №НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.08.2025, платіжні документи (банківські виписки та платіжні доручення), що підтверджують сплату орендної плати за період 2017-2022 роки.

Як стверджує відповідач, надані докази підтверджують Методику розрахунку, яку фактично застосовував відповідач (на підставі НГО та коефіцієнтів індексації), та її відповідність нормам Податкового кодексу України, факт відсутності заборгованості та наявність переплати (надміру сплачених сум) перед бюджетом, що підтверджується офіційними даними Державної податкової служби України, економічний зв`язок між індексом інфляції та коефіцієнтом індексації НГО, що підтверджується роз`ясненнями державних органів.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані документи.

17.12.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№29555 від 17.12.2025), а саме висновку експерта судової економічної експертизи №05/12-2025 від 17.12.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані документи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 відкладено судове засідання на 14.01.2026.

23.12.2025 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення (вх.№30116 від 23.12.2025). Відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що запропонована позивачем методика є не лише спірною з точки зору умов Договору, а й технічно неможливою для виконання в межах чинного правового поля України. Той факт, що Міністерство фінансів України не передбачило у формах звітності можливості для «щомісячної кумулятивної індексації», свідчить про те, що така методика не визнається державою як базова для розрахунку орендної плати за землю. Відповідач добросовісно сплачував орендну плату, використовуючи єдиний доступний легальний механізм: застосування річного коефіцієнта індексації (Ki) до фіксованої НГО. Цей підхід повністю відповідає архітектурі податкової звітності та пункту 13 Договору («щорічно»).

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані документи.

29.12.2025 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення та клопотання про долучення письмових доказів (вх.№30503 від 29.12.2025), в якому просить суд долучити до матеріалів справи як письмовий доказ Акт від 27.07.2023 року №22770/20-40-24-05/ та врахувати зазначений Акт під час оцінки доказів у справі, оскільки він містить методику обчислення орендної плати, що має істотне значення для правильного вирішення спору, а також долучити до матеріалів справи відповідь ГУ ДПС у Харківській області від 31.10.2025.

Як стверджує позивач, надані документи свідчать про те, що у відповідача (ні як у фізичної особи, ні як у фізичної особи - підприємця) відсутня податкова заборгованість перед бюджетом з орендної плати за землю. Натомість позовні вимоги Харківської міської ради ґрунтуються на розрахунку, який здійснений із застосуванням методики, що не використовується контролюючим органом та не передбачена податковим законодавством.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані документи.

30.12.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№30594 від 30.12.2025), а саме: копію Листа ГУ ДПС у Харківській області від 03.09.2025 року №48759/6/20-40-24-05-10 - відповіді на адвокатський запит від 29.08.2025 року №2908.1/25.

Відповідач вважає, що наданий новий доказ у сукупності з попередніми матеріалами формує повну картину:

1. За кодом 13050500 (фізичні особи) - картка відсутня.

2. За кодом 18010900 (ФОП) - заборгованість відсутня (станом на 03.09.2025).

3. Позовні вимоги Міськради суперечать офіційним даним ДПС.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані документи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 21.01.2026.

19.01.2026 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№1441 від 19.01.2026). Як зазначив, представник відповідача, під час надання пояснень у судовому засіданні 14.01.2026 представником Харківської міської ради було підтверджено наступні обставини, що мають істотне значення для справи. Кумулятивний підхід у розрахунку (накопичення з 2007 року) У відповіді на запитання сторони захисту представник позивача підтвердив, що при визначенні заявленої суми враховано інфляційні показники, накопичені з 2007 року, при цьому предмет позову заявлено з 2017 року (часові мітки 48:47-49:12: «…накопичивши акумулятивну інфляцію з 2007 року…», «…вийшли на суму з 17-го року, проакумулювавши всю інфляцію з 2007-го…»). Співвідношення із пунктом 13 Договору («щорічно») На пряме запитання сторони захисту щодо узгодженості підходу позивача зі змістом пункту 13 Договору (перегляд розміру плати «щорічно») представник позивача відповів: (часова мітка 53:23-53:29), повна фраза: «… кореспондується, не кореспондується - тлумачення умов договору не є предметом розгляду цієї справи.». Відсутність звернення сторони щодо зміни умов / внесення змін представник позивача пояснив, що сторона (орендар) на адресу міської ради не зверталась з приводу зміни розміру з урахуванням інфляційних процесів, у зв`язку з чим відповідні зміни до договору не вносились (часова мітка 56:41-56:46). Позиція щодо ст. 625 ЦК України представник позивача вказав, що позивач не звертається з вимогами з урахуванням ст. 625 ЦК України, натомість обґрунтовує розрахунок як «обчислення розміру орендної плати… з урахуванням індексів інфляції» (часові мітки 59:12-59:33). Пояснення щодо причин неподання позову раніше У відповідь на запитання щодо причин неподання позову у попередні роки представник позивача зазначив, що не працював раніше в міській раді (часова мітка 51:20).

Вказані додаткові пояснення в судовому засіданні 21.01.2026 були прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Присутній в судовому засіданні 21.01.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та відповідач, які приймали участь в судовому засіданні 21.01.2026, проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позову.

Суд зазначає, що процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією із КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в кабінет Електронного суду.

Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відтак, сторін було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

У судовому засіданні 21.01.2026 судом проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову присутніх учасників справи у судових дебатах, суд встановив наступне.

На підставі рішення 21 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 28.04.2004 №54/04 «Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам», 04.10.2004 між Харківською міською радою (орендодавець) та СПД-ФО Зубарем С.В. (орендарем) було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 04.10.2004 за №63168/04 (далі - Договір).

Відповідно до п.1 Договору орендодавець на підставі рішення XXI сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 28.04.2004 року №54/04 "Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться м. Харків, вул. Культури,14.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3153 га, у тому числі під забудовою 0,0464 га, інших угідь 0,2689 га (п.2.Договору).

Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :07:005:0014.

На земельній ділянці знаходяться об`єкт нерухомого майна, адміністративна будівля, яка належать орендарю на праві приватної власності, а також інші об`єкти інфраструктури (п.3.Договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою №1350/04 від 17.06.2004 становить 4393256 гривень (п.4.Договору).

Договір укладено строком до 01.05.2054. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8.Договору).

Відповідно до п.9. Договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок відділу державного казначейства у м. Харкові.

Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить:

2004 рік: 5949,20 гривень;

2005 рік: 6772,94 гривень;

2006 рік: 7779,72 гривень;

з 2007 року 9152,62 гривень.

Пунктом 10 Договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата вноситься щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Згідно з п.13. Договору розмір орендної плати переглядається у разі:

а) зміни умов господарювання, передбачених договором;

б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів;

в) внаслідок інфляції - щорічно;

г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

д) в інших випадках, передбачених законом.

Земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі (п.15.Договору).

Цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови (п.16.Договору).

Умови збереження стану об`єкта оренди забороняється самовільна забудова земельної ділянки (п.17.Договору).

Згідно з листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 03.04.2025 №7075/5/20-40-24-05-06 ФОП Зубар С.В. обліковується платником орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :07:005:0014 загальною площею 0,3153 га.

За даними податкових декларацій з плати за землю ФОП Зубарем С.В. сплачено, зокрема, за 2017 рік - 267 196,18 грн, за 2018 рік - 275 314,96 грн, за 2019 рік - 296 314,96 грн, за 2020 рік - 228 236,79 грн, за 2021 рік -270 527,44 грн, за січень-лютий 2022 року - 47 332,67 грн орендної плати.

Однак, як стверджує позивач, розмір орендної плати, яку повинен був сплачувати відповідач за Договором з 02.04.2017 по 28.02.2022 складає: за період 02.04.2017 - 31.12.2017 - 328 738,32 грн; за період 01.01.2018 - 31.12.2018 - 480 367,38 грн; за період 01.01.2019-31.12.2019-518 248,25 грн; за період 01.01.2020 - 31.12.2020 (крім березня 2020) - 488 576,84 грн; за період 01.01.2021 - 31.12.2021 - 582 286,29 грн; за період 01.01.2022-28.02.2022- 102 765,32 грн. Отже, заборгованість зі сплати орендної плати за користування ФОП Зубарем С.В. земельною ділянкою загальною площею 0,3153 га по вул. Культури, 14 у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0014, відповідно до договору оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованого 04.10.2004 за №63168/04 за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 складає 1 184 255,62 грн.

Оскільки, спірна земельна ділянка протягом тривалого строку використовується відповідачем без належної сплати орендної плати, Харківська міська рада змушена звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення заборгованості за договором оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованим від 04.10.2004 за №63168/04 за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 у сумі 1 184 255,62 грн.

В свою чергу відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та стверджує, що не має заборгованості з орендної плати за Договором, на підтвердження чого надає, зокрема, листи та Акт ГУ ДПС у Харківській області, лист Держгеокадастру, бухгалтерську довідку, витяг з електронного кабінету платника податків, платіжні документи про сплату орендної плати, витяг з технічної документації, висновок експерта.

Так, у листі від 22.10.2021 №45804/6-20-40-13-11-20 ГУ ДПС у Харківській області повідомлено, що згідно з даними інтегрованих карток платника податків ІТС «Податковий блок» станом на 17.09.2021 року у Зубаря С.В. податковий борг з орендної плати з фізичних осіб не обліковується.

У листі від 28.10.2025 №56923/6/20-40-24-05-10 ГУ ДПС у Харківській області повідомлено, що з даними інтегрованої картки платника по земельному податку з фізичних осіб станом на 23.10.2025 року податковий борг із земельного податку з фізичних осіб відсутній.

Разом з цим, згідно листа ГУ ДПС у Харківській області від 03.09.2025 року №48759/6/20-40-24-05-10, станом на 03.09.2025 згідно інформаційно-комунікаційних ресурсів, які є у розпорядженні ГУ ДПС, а саме інтегрованої картки платника ФОП Зубаря С.В. по коду платежу 18010900 - орендна плата з фізичних осіб, заборгованість відсутня. Також повідомлено, що ГУ ДПС проведено камеральну перевірку наданої податкової Декларації з плати за землю (орендна плата) за 2023 рік. За результатом перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань за період січень - грудень 2023 року. За рішенням суду по справі 520/26824/23 скасовані нараховані зобов`язання за січень - травень 2023 року. ФОП Зубарем С.В. за період червень - грудень 2023 року надана уточнююча податкова Декларація з плати за землю (орендна плата) з нарахованими податковими зобов`язаннями, які були сплачені платником.

Згідно бухгалтерської довідки №1 від 16.12.2025 про методику розрахунку орендної плати за земельну ділянку (кадастровий номер :07:005:0014), витягу з Електронного кабінету платника податків (стан розрахунків з бюджетом), що підтверджує відсутність податкового боргу.

Також представник відповідача надав копію листа ГУ ДПС у Харківській області (адресованого Департаменту земельних відносин ХМР) щодо прийняття податкових декларацій та стану нарахувань, лист Держгеокадастру від 03.01.2025 №6-28-0.22-18/71-25 разом із листом Держстату (щодо тотожності інфляції 112% та коефіцієнта 1,12), витяг №НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.08.2025, платіжні документи (банківські виписки та платіжні доручення) на підтвердження сплати орендної плати за період 2017- 2022 роки.

Згідно з Актом про результати камеральної перевірки податкової звітності з плати за землю (орендна плата) від 27.07.2023 №22770/20-40-24-05/ щодо виявлених помилок Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича за 2023 рік, в результаті проведення камеральної перевірки встановлено порушення вимог пункт 48.1 статті 48, пункт 285.1 статті 285, пункт 286.2 статті 286 пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України що призвело до заниженню податкового/грошового зобов`язання з плати за землю (орендна плата) за 2023 рік з сумі 342147,56 гривень, у т.ч. за січень-травень 2023 - 142561,50 грн. за червень 2023 - 28512,30 грн. (термін, сплати 30.07.2023), за липень 2023 - 512,30 грн. термін сплати 30.08.2023), за серпень 2023 - 28512,30 грн термін сплати 30.09.2023), за вересень 2023 - 28512,30 грн. (термін сплати 30.10.2023) за жовтень 2023 -28512,30 грн. (термін сплати 30.11.2023), зі листопад 2023 - 8512,30 грн. (термін сплати 30.12.2023) а грудень 2023 - 28512,26 грн. термін сплати 30.01.2024).

Як стверджує представник відповідача, вказаний Акт містить методику обчислення орендної плати, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Згідно відповіді ГУ ДПС у Харківській області від 31.10.2025, відповідно інформаційних ресурсів, які є у розпорядженні ГУ ДПС, інтегрована картка платника по орендній з фізичних осіб за кодом бюджетної класифікації 13050500 у громадянина Зубаря Станіслава Володимировича (податковий номер НОМЕР_1 ) відсутня. Акти перевірки або службові висновки про правильність нарахування орендної плати Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) не передбачені.

Згідно наданого висновку експерта судової економічної експертизи №05/12-2025 від 17.12.2025 розрахункове значення відсоткового співвідношення розміру річної орендної плати (розрахованої з місячного платежу 9 152,62 грн згідно з п.9 Договору оренди землі від 04.10.2004) до розміру Нормативної грошової оцінки земельної ділянки (4 393 256,00 грн згідно з п.5 Договору оренди землі від 04.10.2004), складає - 2,5%. Розрахунковий розмір орендної плати за Договором оренди землі від 04.10.2004, укладений між Харківською міською радою та ФОП Зубарем Станіславом Володимировичем, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022, з урахуванням базового розміру щомісячної орендної плати (9 152,62 грн), офіційних річних Коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), затверджених Держгеокадастром (відповідно до ст.289 ГІКУ), із застосуванням правила кумулятивності (наростаючим підсумком) та розміру річної ставки орендної плати, визначеної у відповіді на перше питання, як відсоткове співвідношення розміру річної орендної плати до розміру НГО земельної ділянки, складає 1 311 790,98 грн. В обсязі наданих на дослідження документів, арифметично сума сплаченої ФОП Зубарем С.В. орендної плати за договором оренди землі від 04.10.2004 у період 2017-2022 роки перевищує розрахунковий розмір орендної плати, визначений у питанні №2 на 5 714,88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом ст.11, 509, 627 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення 21 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 28.04.2004 №54/04 «Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам», 04.10.2004 між Харківською міською радою (орендодавець) та СПД-ФО Зубарем С.В. (орендарем) було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 04.10.2004 за №63168/04, відповідно до п.1 якого орендодавець на підставі рішення XXI сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 28.04.2004 року №54/04 "Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться м. Харків, вул. Культури,14, загальною площею 0,3153 га.

Кадастровий номер вказаної земельної ділянки :07:005:0014.

Укладений договір за своїм змістом є договором оренди землі та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічні положення викладено у частині 1 статті 93 Земельного кодексу України.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін (стаття 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладення договору).

Частинами 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Відповідно до ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» встановлено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Орендар, у свою чергу, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.72, 14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст.20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з п.4 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою №1350/04 від 17.06.2004 становить 4393256 гривень.

Договір укладено строком до 01.05.2054 (п.8.Договору).

Відповідно до п.9. Договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок відділу державного казначейства у м. Харкові.

Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить з 2007 року 9152,62 гривень.

Пунктом 10 Договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості у відповідача наявна заборгованість з орендної плати за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 у розмірі 1 184 225,62 грн.

Відповідач під час розгляду справи заперечував щодо розміру заборгованості з орендної плати з огляду на неправильне застосування позивачем методу розрахунку орендної плати з урахуванням індексації інфляції, що призвело до невірного обчислення заявлених до стягнення сум.

Відповідно до п.289.2 ст.289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно із п.289.3. ст.289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Висновки стосовно того, що орендна плата має вноситись орендарями відповідно до умов Договору із урахуванням індексів інфляції викладені у п.41 постанови Верховного суду Касаційного господарського суду від 07.10.2019 у справі №922/3321/18, у п.п.50,57,61 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до наказу Держкомстату «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін» від 27.07.2007 №265 індекс споживчих цін - показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Згідно із Наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 №519 «Про затвердження Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін» інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги.

Суть інфляції полягає в тому, що національна валюта знецінюється по відношенню до товарів, послуг та іноземної валюти, які зберігають стабільність своєї купівельної спроможності. При чому процес інфляції відбувається не впродовж лише одного місяця, а на протязі тривалого часу.

В зв`язку з цим, індекс інфляції і застосовується щомісяця до суми орендної плати за минулий місяць, який також був обчислений з урахуванням індексу інфляції за відповідний місяць. Дане застосування індексу інфляції і є кумулятивним, та запобігає знеціненню грошових коштів відповідно до товарів та послуг.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, суд по-перше, відступив від висновків Касаційного суду у постановах від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах (п. 42 постанови), а по-друге, суд в своєму рішенні зазначив, що встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків (а у даних правовідносинах - орендної плати з урахуванням інфляції) означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю (п.28 постанови).

Тобто, суд зазначив, що інфляція повинна нараховуватися кумулятивно.

Як зазначалось, розмір орендної плати за Договором, яку повинен був сплатити в місяць за земельну ділянку з 2007 року, становить 9152,62 гривень.

Отже, базовим місяцем для розрахунку розміру орендної плати за Договором є січень 2007 року.

Починаючи з лютого 2007 року орендна плата повинна була сплачуватись з урахуванням індексів інфляції, як передбачено пунктом 10 Договору.

Відповідно до наказу Держкомстату «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін» від 27.07.2007 №265 індекс споживчих цін - показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Інформація про індекси споживчих цін (індекси інфляції) за відповідні роки розміщена на сайті Державної служби статистики України http://www.ukrstat.gov.ua.

Коефіцієнти інфляції за 2017 рік становили:

- у січні 2017 року - 101,1

- у лютому 2017 року - 101

- у березні 2017 року - 101,8

- у квітні 2017 року - 100,9

- у травні 2017 року - 101,3

- у червні 2017 року - 101,6

- у липні 2017 року - 100,2

- у серпні 2017 року - 99,9

- у вересні 2017 року - 102

- у жовтні 2017 року - 101,2

- у листопаді 2017 року - 100,9

- у грудні 2017 року - 101

Загальна за 2017 рік - 113,7.

Коефіцієнти інфляції за 2018 рік становили:

- у січні 2018 року - 101,5

- у лютому 2018 року - 100,9

- у березні 2018 року - 101,1

- у квітні 2018 року - 100,8

- у травні 2018 року - 100

- у червні 2018 року - 100

- у липні 2018 року - 99,3

- у серпні 2018 року - 100

- у вересні 2018 року - 101,9

- у жовтні 2018 року - 101,7

- у листопаді 2018 року - 101,4

- у грудні 2018 року - 100,8

Загальний за 2018 рік - 109,8.

Коефіцієнти інфляції за 2019 рік становили:

- у січні 2019 року - 101

- у лютому 2019 року - 100,5

- у березні 2019 року - 100,9

- у квітні 2019 року - 101

- у травні 2019 року - 100,7

- у червні 2019 року - 99,5

- у липні 2019 року - 99,4

- у серпні 2019 року - 99,7

- у вересні 2019 року - 100,7

- у жовтні 2019 року - 100,7

- у листопаді 2019 року - 100,1

- у грудні 2019 року - 99,8

Загальний за 2019 року - 104,1.

Коефіцієнти інфляції за 2020 рік становили:

- у січні 2020 року - 100,2

- у лютому 2020 року - 99,7

- у березні 2020 року - 100,8

- у квітні 2020 року - 100,8

- у травні 2020 року - 100,3

- у червні 2020 року - 100,2

- у липні 2020 року - 99,4

- у серпні 2020 року - 99,8

- у вересні 2020 року - 100,5

- у жовтні 2020 року - 101

- у листопаді 2020 року - 101,3

- у грудні 2020 року - 100,9

Загальний за 2020 року - 105,0.

Коефіцієнти інфляції за 2021 рік становили:

- у січні 2021 року - 101,3

- у лютому 2021 року - 101

- у березні 2021 року - 101,7

- у квітні 2021 року - 100,7

- у травні 2021 року - 101,3

- у червні 2021 року - 100,2

- у липні 2021 року - 100,1

- у серпні 2021 року - 99,8

- у вересні 2021 року - 101,2

- у жовтні 2021 року - 100,9

- у листопаді 2021 року - 100,8

- у грудні 2021 року - 100,6

Загальний за 2021 року - 110,0.

Коефіцієнти інфляції за 2022 рік становили:

- у січні 2022 року - 101,3

- у лютому 2022 року - 101,6

- у березні 2022 року - 104,5

- у квітні 2022 року - 103,1

- у травні 2022 року - 102,7

- у червні 2022 року - 103,1

- у липні 2022 року - 100,7

- у серпні 2022 року - 101,1

- у вересні 2022 року - 101,9

- у жовтні 2022 року - 102,5

- у листопаді 2022 року - 100,7

- у грудні 2022 року - 100,7

Загальний за 2022 року - 126,6.

Відтак, розмір орендної плати яку повинен був сплатити відповідач за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 з урахуванням індексів інфляції складає:

- за період 02.04.2017 - 31.12.2017 - 328 738,32 грн;

- за період 01.01.2018 - 31.12.2018 - 480 367,38 грн;

- за період 01.01.2019-31.12.2019-518 248,25 грн;

- за період 01.01.2020 - 31.12.2020 (крім березня 2020) - 488 576,84 грн;

- за період 01.01.2021 - 31.12.2021 - 582 286,29 грн;

- за період 01.01.2022-28.02.2022- 102 765,32 грн.

Згідно інформації, наданої листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 03.04.2025 №7075/5/20-40-24-05-06, ФОП Зубар С.В. обліковується платником орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :07:005:0014 загальною площею 0,3153 га. За даними податкових декларацій з плати за землю ФОП Зубарем С.В. сплачено, зокрема, за 2017 рік - 267 196,18 грн, за 2018 рік - 275 314,96 грн, за 2019 рік - 296 314,96 грн, за 2020 рік - 228 236,79 грн, за 2021 рік -270 527,44 грн, за січень-лютий 2022 року - 47 332,67 грн орендної плати.

Відтак різниця сплаченої відповідачем орендної плати за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 складає 1 184 255,62 грн.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості з орендної плати матеріали справи не містять.

Отже, заборгованість зі сплати орендної плати за користування ФОП Зубарем С.В. земельною ділянкою загальною площею 0,3153 га по вул. Культури, 14 у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0014, відповідно до договору оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованого 04.10.2004 за №63168/04 за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 складає 1 184 255,62 грн.

Суд зазначає, що обчислення розміру орендної плати за землю та її перегляд з урахуванням індексів інфляції не потребує внесення додаткових змін до Договору у письмовій формі, оскільки таке обчислення сторонами було передбачено пунктами 10 Договору, обов`язок з виконання якого взяв на себе відповідач підписуючи казаний Договір.

При цьому суд звертає увагу відповідача, що підписуючи Договір відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату з урахуванням індексів інфляції, а не коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі, на чому наполягає представник відповідача. Зазначені показники мають різне призначення та умови застосування.

Так, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі є обов`язковим для розрахунку орендної плати за землі державної та комунальної власності. Такий коефіцієнт множиться на значення нормативної грошової оцінки (НГО) ділянки, а орендна плата потім з такої земельної ділянки розраховується як відсоток від цієї вже проіндексованої вартості землі.

В свою чергу індекс інфляції використовуються для коригування саме суми орендного платежу, а не вартості землі. Таке коригування відбувається шляхом множення суми орендної плати, визначеної в договорі (щомісяця або щороку) на індекс споживчих цін (індекс інфляції). Така індексація згідно чинного законодавства проводиться в обов`язковому порядку, якщо інше не передбачено договором.

Наданий представником відповідача експертний висновок проводився на підставі наданих відповідачем матеріалів (у копіях) в 1-му опечатаному пакеті, серед яких: виписки банку АТ «УКРСИББАНК» по клієнту Зубар С.В.; платіжні доручення; позовна заява ХМР; договір оренди землі від 04.10.2004; лист ГУ ДПС у Харківській області від 03.04.2025; податкові декларацій з плати за землю за 2017-2022 рр; бухгалтерська довідка №1 про методику розрахунку орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :07:005:0014.

При проведенні досліджень використовувались експертом наступні законодавчі і нормативно-правові акти, методики, науково-технічна та довідкова література: Податковий кодекс України, Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України, ЗУ "Про оренду землі", Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типового договору оренди землі", ЗУ "Про плату за землю", ЗУ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), ЗУ Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ЗУ Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", Методика проведення судових експертиз від 03.03.2010 «Методи, способи та прийоми, які використовуються при проведенні судово-економічних експертиз», Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України.

При цьому, при розрахунку експерт використовує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки землі, а не індекси інфляції, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та суперечить умовам Договору, зокрема, пункту 10.

З огляду на зазначене, такий висновок експерта не може бути належним доказом у цій справі, а відтак суд не приймає його до уваги при розгляді цієї справи.

Інші заперечення представника відповідача спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Згідно вимог ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази на підтвердження заявлених вимог в їх сукупності підтверджують викладені ним у позовній заяві обставини факту існування заборгованості у відповідача з орендних платежів за земельну ділянку по вул. Культури, 14 у м. Харкові за період з 02.04.2017 по 28.02.2022 у сумі 1 184 225,62 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовну давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої, відповідно до частини 1статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 263 Цивільного кодексу України унормовує, що перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93 та № 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 57 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі Фінікарідов проти Кіпру).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2» від 11.03.2020 №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на всій території України з 12.03.2020 було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався.

17.03.2020 був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" №530-ІХ. Даним законом були внесені зміни, у тому числі, і до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Відповідно до наведених змін карантин було визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Розділом II Прикінцеві положення Закону №530 було визначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування. З вищенаведеного слідує, що з 17.03.2020 карантин на законодавчому рівні було визнано обставиною непереборної сили та, відповідно, з даного моменту має застосовуватися правило п.1 ч.1 ст.263 ЦК України щодо зупинення строків позовної давності. Відповідно до п.12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин відмінений на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Таким чином, перебіг строків позовної давності був зупинений з 12.03.2020 до 01.07.2023 у зв`язку із дією карантину.

Крім того, Законом України №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Закон) відповідно до п.31 ч.1 ст.85 Конституції України та ст.5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022, яким в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Законом України від 15.03.2022 №2120-IX розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

30 січня 2024 року набув чинності Закон "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини", яким пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладено у наступній редакції: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX.

Вказаний Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Таким чином, перебіг строків позовної давності був зупинений з 17.03.2022 до 03.09.2025 у зв`язку із дією воєнного стану.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що строк позовної давності для стягнення основного боргу заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Культури, 14 у м. Харкові, відповідно до договору оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованого 04.10.2004 за №63168/04, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022, не сплив.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи судову практику, на яку посилаються сторони, суд зазначає, що кожен правовий висновок Верховного Суду було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору і застосовано судом при прийнятті рішення у цій справі, якщо було встановлено подібність правовідносин. Проте, виходячи з завдань господарського судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів, а не доведенні чи роз`ясненні учасникам провадження змісту постанов суду касаційної інстанції, оцінці правильності розуміння ними висновків суду за результатами розгляду касаційної скарги, враховуючи, що судом була надана відповідь на основні аргументи позову та заперечень щодо нього, суд вважає за недоцільне наводити у судовому рішенні аналіз всієї практики касаційних судів, на яку посилалися сторони.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Харківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003; , платіжні реквізити: отримувач - ГУК Харків обл/МТГ Харків, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37874947, рахунок (IBAN) - UA0020649, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 18010600) заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Культури, 14 у м. Харкові, відповідно до договору оренди землі від 04.10.2004, зареєстрованого 04.10.2004 за №63168/04, за період з 02.04.2017 по 28.02.2022, у розмірі 1 184 225 (один мільйон сто вісімдесят чотири тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 62 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зубаря Станіслава Володимировича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003; , платіжні реквізити: рахунок (IBAN) - UA0032986, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО - 820172) витрати зі сплати судового збору у розмірі 17 763 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят три) грн 38 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "02" лютого 2026 р.

СуддяТ.О. Пономаренко