ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" січня 2026 р. Справа № 903/870/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Олексюк Г.Є.

судді Мельник О.В.

судді Гудак А.В.

за заявою Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни про забезпечення позову

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Ленад Груп" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2025 у справі № 903/870/25 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Ленад Груп"

про стягнення 1 680 967 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Михальчук Лариса Лукашівна (далі - позивач, ФОП Михальчук Л.Л.) звернулася до Господарського суду Волинської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Ленад Груп" (далі - відповідач, ТОВ "Бест Ленад Груп") про стягнення 1 680 967 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням умов договору суборенди № ГП/IV/09.24 від 30.09.2024, оскільки орендодавець повернув орендарю предмет оренди - частину ділянки (території) з асфальтним покриттям у стані, гіршому ніж зафіксований під час її передачі в оренду, що суперечить зобов`язанням відповідача і підтверджує наявність підстав для стягнення збитків.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Бест Ленад Груп" на користь ФОП Михальчук Л.Л. 1 668 586 грн збитків, 20 023, 03 грн витрат по сплаті судового збору та 15 266, 88 грн витрат за проведення експертизи. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 10.12.2025 заяву представника ФОП Михальчук Л.Л. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Бест Ленад Груп" на користь ФОП Михальчук Л.Л. 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли апеляційні скарги ТОВ "Бест Ленад Груп" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2025 у справі №903/870/25.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.

Листом від 16.12.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

22.12.2025 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 відкрито провадження за апеляційними скаргами ТОВ "Бест Ленад Груп" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.11.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 10.12.2025 у справі № 903/870/25. Розгляд справи призначено на 04.02.2026 о 15:00 год. Об`єднано для спільного розгляду дані апеляційні скарги.

26.01.2026 через систему "Електронний суд" від ФОП Михальчук Л.Л. до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Бест Ленад Груп" в національній валюті (гривня), які містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать відповідачу, у межах розміру позовних вимог на загальну суму 1 718 875, 91 грн. Позивач зазначає про відомі рахунки ТОВ "Бест Ленад Груп" в АТ "КБ "Приватбанк", АТ "ПУМБ" та АТ "Ощадбанк".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач звертає увагу на ряд відкритих виконавчих проваджень відносно відповідача, що підтверджує систематичне невиконання ним грошових зобов`язань. Наявність виконавчих проваджень свідчить про системну неспроможність відповідача виконувати рішення судів та розраховуватися з кредиторами. Це свідчить про високий ризик відсутності у підприємства активів чи грошових коштів у достатньому розмірі для забезпечення виконання майбутнього судового рішення у даній справі.

Також позивач посилається на наявні судові рішення та відкриті судові провадження відносно відповідача, що свідчить про системний та тривалий характер порушення ТОВ "Бест Ленад Груп" грошових зобов`язань перед контрагентами, наявність значного обсягу простроченої заборгованості та множинності кредиторів.

Додатковим свідченням фінансової неспроможності та нестабільного становища відповідача, на думку позивача, є рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.07.2025 № 428-1, яким розірвано з відповідачем договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом за автобусними маршрутами № 11 та № 50. Розірвання зазначених договорів свідчить про позбавлення підприємства основного джерела доходу, що у свою чергу, значно знижує можливість забезпечення його господарської діяльності та розрахунків із кредиторами.

Також згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у ТОВ "БЕСТ ЛЕНАД ГРУП" відбулася зміна керівника. Така обставина є свідченням нестабільності в управлінні підприємством і може безпосередньо впливати на його здатність належним чином виконувати свої господарські зобов`язання.

Таким чином, як вказує позивач, аналіз наведених обставин свідчить, що фінансовий стан відповідача є нестабільним. Наведені позивачем обставини підтверджують об`єктивну і реальну загрозу того, що у випадку залишення без змін рішення суду першої інстанції, його виконання може бути істотно ускладнено або взагалі стане неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ФОП Михальчук Л.Л. про забезпечення позову, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі №344/14718/20).

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватися до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватися для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 ГПК України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду. Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України, відповідно до якого під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22 та інших).

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Аналогічні висновки Верховного Суду містяться також у постановах від 06.12.2023 у справі № 917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 22.04.2024 у справі №922/3929/23 та інших.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 07.11.2024 у справі №915/538/24, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідача (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнта) у розумінні статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, а тому саме відповідач має можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати, яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права; зазначити про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі в разі задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах та належного йому майна в межах спірної суми.

Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідача та в залежності від цього встановити, чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними. При цьому, у разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим. Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 07.01.2025 у справі № 910/1/21.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі є вимоги ФОП Михальчук Л.Л. до ТОВ "Бест Ленад Груп" про стягнення 1 680 967 грн. При цьому виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тобто застосування заходу до забезпечення позову, запропонованого позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Варто наголосити, що позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 1 680 967 грн з підстав порушення умов договору суборенди №ГП/IV/09.24 від 30.09.2024, тобто наявний зв`язок між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти відповідача та співмірністю та адекватністю заходів позовним вимогам. Застосування заходу до забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову.

В той же час, суд апеляційної інстанції враховує наявність інших судових справ зі спорів майнового характеру та ряд відкритих виконавчих проваджень відносно ТОВ "Бест Ленад Груп", в яких останнє є відповідачем/боржником, і про які позивач зазначає у своїй заяві про забезпечення позову, що дає підстави вважати, що у разі задоволення позовних вимог у таких судових справах та вчинення виконавчих дій на виконання судових рішень, можуть виникнути обставини, які істотно ускладнять виконання судового рішення у цій справі у разі задоволення заявлених у ній позовних вимог.

Апеляційний господарський суд приймає до уваги висновок Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у п. 23 постанови від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Арешт майна (коштів), які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно (кошти) фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно (грошові коштами) відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів, є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Також колегія суддів звертає увагу, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22 та інших).

За таких обставин, арешт грошових коштів у розмірі ціни позову та судових витрат, забезпечить рівність становища обох сторін, баланс їх інтересів, не позбавить відповідача можливості здійснювати господарську діяльність, а лише обмежить його право на період дії таких заходів вільно користуватися грошовими коштами в межах ціни позову.

З огляду на вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову, із урахуванням судових витрат, відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, та є співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову, адже попередить можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі залишення рішення суду першої інстанції без змін).

А відтак, колегія суддів вважає вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛЕНАД ГРУП" () та обліковуються на рахунках в банківських або інших кредитно-фінансових установах, виявлених в ході виконання ухвали суду, в межах суми 1 718 875, 91 грн.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни про забезпечення позову задоволити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, в сумі 1 718 875, 91 грн, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛЕНАД ГРУП" (вул. Мистецька, 7, м. Луцьк, 43025, ) та обліковуються на рахунках в банківських або інших кредитно-фінансових установах, виявлених в ході виконання ухвали суду.

3. Стягувачем за цією ухвалою є: Фізична особа - підприємець Михальчук Лариса Лукашівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

4. Боржником за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ЛЕНАД ГРУП" (вул. Мистецька, 7, м. Луцьк, 43025, ).

4. Дана ухвала є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили до 27.01.2029.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.