ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3184/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

при секретарі судового засідання: Трофименко С.В.

за участю представників учасників процесу:

прокурора: Полякова Світлана Олександрівна (в залі суду)

позивача: не з`явився.

першого відповідача: не з`явився.

другого відповідача: Гребенюк Олена Олегівна (в режимі відеоконференції).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Дергачівської окружної прокуратури (62300, Україна, Харківська область, Харківський район, місто Дергачі, вулиця Європейська, будинок 63 , код ЄДРПОУ ) в інтересах Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області (62303, України, Харківська область, Харківський район, місто Дергачі, площа Перемоги, будинок 5, ),

до: першого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОН» (України, 65000, Одеська область, місто Одеса, вулиця Хімічна, будинок 7, ),

другого відповідача Управління освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради (62303, України, Харківська область, Харківський район, місто Дергачі, вулиця Сумський шлях, будинок 6, )

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ:

Прокурор в інтересах Позивача, Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області, звернувся до Господарського суд Харківської області із позовом до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОН» та Управління освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради, про визнання недійсними додаткові угоди № 2 від 13.08.2021, № 3 від 13.09.2021, № 4 від 04.10.2021, № 5 від 05.11.2021, № 6 від 09.11.2021, № 7 від 19.11.2021, № 8 від 23.11.2021, № 9 від 29.11.2021 до договору № 140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОН» на користь Дергачівської міської ради грошові кошти в сумі 368 095,09 грн.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи № 922/3184/25 визначено суддю Юрченко В.С.

08.09.2025, ухвалою господарського суду Харківської області прийнято позовну заяву Дергачівської окружної прокуратури в інтересах Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3184/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/3184/25 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 06.10.2025.

22.09.2025 другий відповідач через систему «Електронний Суд» скерував до суду відзив (вх. № 21926 від 23.09.2025).

22.09.2025 другий відповідач через систему «Електронний Суд» скерував до суду клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 21940 від 23.09.2025).

02.10.2025 позивач через систему «Електронний Суд» скерував до суду заяву про проведення засідання 06.10.2025 за його відсутності (вх. № 22912).

06.10.2025 прокурор через систему «Електронний Суд» надав заперечення (вх. № 23012) на клопотання другого відповідача щодо зупинення провадження у справі.

06.10.2025 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі пункту 3 частини 2 статті 183 ГПК України, задля надання часу другому відповідачу для представлення до суду доказу направлення відзиву першому відповідачу, відкладено підготовче засідання на 13.10.2025.

13.10.2025, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив другого відповідача (вх. № 21926 від 23.09.2025), заяву позивача про проведення засідання 06.10.2025 за відсутності учасника справи (вх. № 22912 від 02.10.2025), клопотання другого відповідача про зупинення провадження у справі (вх. № 21940 від 23.09.2025), а також заперечення прокурора (вх. № 23012 від 06.10.2025) на клопотання другого відповідача щодо зупинення провадження у справі.

13.10.2025 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі пункту 10 частини 2 статті 182 ГПК України, відкладено підготовче засідання на 03.11.2025.

03.11.2025 в судовому засіданні представниця другого відповідача усно заявила клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення розгляду справи, задля вирішення доцільності подальшого розгляду її клопотання про зупинення провадження у цій справі.

03.11.2025 ухвалою суду задоволено усне клопотання представника другого відповідача щодо продовження строку підготовчого провадження по справі №922/3184/25. Продовжено підготовче провадження у справі № 922/3184/25, в межах строків, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

03.11.2025 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представниці другого відповідача про відкладення розгляду справи, відкладено підготовче засідання на 24.11.2025.

24.11.2025 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі пункту 3 частини 2 статті 185 ГПК України, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справи до судового розгляду по суті на 15.12.2025.

08.12.2025 позивач через систему «Електронний Суд» скерував до суду заяву про проведення підготовчого розгляду справи без участі представника Дергачівської міської ради (вх. № 28604).

13.12.2025 другий відповідач через систему «Електронний Суд» скерував до суду клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 29232 від 15.12.2025).

15.12.2025 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, задля надання прокурору часу для надання письмових заперечень стосовно клопотання другого відповідача щодо залишення позову без розгляду та відповідно до статті 216 ГПК України, відкладено розгляд справи по суті на 22.12.2025.

17.12.2025 прокурор через систему «Електронний Суд» скерував до суду заяву/заперечення (вх. № 29670), на клопотання представника відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду.

22.12.2025, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, залишено без розгляду клопотання другого відповідача (вх. № 29232 від 15.12.2025) про залишення позову без розгляду.

22.12.2025 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідно до частини 2 статті 216 ГПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 12.01.2026.

12.01.2026 в судовому засіданні по розгляду справи по суті прокурор заявив усну заяву, у відповідності до якої просив вважати вірним пункт 10 резолютивної частини позовної заяви в наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОН» на користь Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області грошові кошти в сумі 368 095,09 грн».

В судовому засіданні по розгляду справи по суті 12.01.2026 прокурор підтримав позов. Представниця другого відповідача в судовому засіданні по розгляду справи по суті 12.01.2026 проти задоволення позову заперечувала.

Представник першого відповідача у призначене судове засідання 12.01.2026 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Крім того, перший відповідач відзив на позовну заяву не надав, клопотань та заяв по суті спору від останнього не надходили.

Крім того, відповідач правом на формування заперечень з приводу доводів викладених у позовній заяві також не скористався, про рух справи (зокрема, про відкриття провадження у справі) повідомлявся у відповідності до норм чинного процесуального законодавства. З метою повідомлення останнього про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження в електронному вигляді була направлена 08.09.2025 до Електронного кабінету ТОВ «САНОН» про що свідчить наявна в справі Довідка про доставку електронного листа.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з частин 1, 2 статті 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 922/3184/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Виходячи з того, що першому відповідачу надано достатньо часу для формування відзиву на позовну заяву, втім він не скористався цим правом, суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч. 1 ст. 178 та ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Виходячи з того, що перший відповідач належним чином повідомленими про розгляд цієї справи, з огляду на те, що судом створені усі умови для забезпечення процесуальних прав сторін, суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч. 1 та 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності у судовому засіданні 12.01.2026 першого відповідача.

12.01.2026 суд, відповідно до частини 1 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення іменем України.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

II.АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Позиція прокурора.

В обґрунтування підстав позову прокурор посилається на те, що під час укладення додаткових угод № № 4-9 до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, відповідачами було підвищено ціну за одиницю товару на 54,58 % від ціни у договорі, що суперечить чинному законодавству у сфері публічних закупівель, яке встановлює обмеження у виді 10 %, а додатковими угодами № № 2-3 до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, останніми було підвищено ціну за одиницю, у періоди коливання ціни товару на ринку в сторону зменшення, та без документального підтвердження здійснення такої дії.

Прокурор вважає, що вищевказані додаткові угоди до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021 укладені всупереч вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», статті 632 ЦК України, а також суперечать інтересам держави в частині недотримання вимог щодо максимальної економії та ефективності витрачання бюджетних коштів, виділених на закупівлю товарів, у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Також, на думку прокурора, під час укладання додаткових угод до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, перший відповідач одержав грошові кошти в сумі 368 095,09 грн, як такі що набути ним без правових підстав.

Позиція позивача.

Позивач не скористався своїм правом на формування позиції по справі.

Позиція першого відповідача.

Перший відповідач не скористався своїм правом на формування відзиву.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позиція другого відповідача.

Другий відповідач проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними, оскільки усі додаткові угоди до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021 були укладені без порушення чинного законодавства.

Заперечуючи проти позову, другий відповідач посилається на наявність правових підстав, з урахуванням пункту 12.5. договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, для внесення змін до істотних умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Зокрема, другий відповідач зазначає, про послідовність дій першого відповідача, який спираючись на пункт 12.5. договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, звертався до Управління освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради із заявами, відповідно до яких, просив внести зміни до договору шляхом укладання додаткової угоди, а саме збільшити вартість товару за одну одиницю, посилаюсь на зміну цін електричної енергії на ринку України.

Крім того, другий відповідач вказує, що з листа Мінекономіки від 27.10.2016 №3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" (щодо застосування пункту 2 частини 4 статті 36 Закону "Про публічні закупівлі" до внесення змін Законом №114-ІХ) вбачається, що залежно від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін.

Отже, на думку другого відповідача, позиція Мінекономіки (як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики, зокрема, з публічних закупівель) зводиться до того, що у разі збільшення ціни має зменшуватися кількість товару; розрахунок відсотків зміни ціни і кількості здійснюється у додатковій угоді від ціни підписаного договору, а у наступних додаткових угодах за потреби від останньої зміни ціни та кількості.

Відповідач стверджує, що Управління освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради діяло на виконання вимог укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Газенергопроект» (ТОВ «САНОН») договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021 та положень статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а отже порушення, зазначені прокурором у позові - відсутні.

III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

Виклад обставин справи, встановлених судом.

Дергачівською окружною прокуратурою Харківської області під час опрацювання розміщеної на офіційному веб-порталі публічних закупівель «Prozorro» інформації щодо проведених процедур публічних закупівель товарів, робіт та послуг розпорядниками бюджетних коштів встановлено, що Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради (далі Управління, другий відповідач), у зв`язку з тим, що двічі відмінено процедуру відкритих торгів, через відсутність достатньої кількості тендерних пропозицій, визначеної Законом України «Про публічні закупівлі», прийнято рішення застосувати, як виняток, переговорну процедуру закупівлі, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 40 Закону.

За результами проведення переговорної процедури закупівлі, ідентифікатор: UA2021-03-18-008917-c, 25.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газенергопроект» (далі ТОВ «Газенергопроект», ТОВ «САНОН», Товариство, перший відповідач) та Управлінням укладено договір №140у про постачання електричної енергії споживачу на загальну суму 2 588 400,00 грн, з кількістю товару 719 000 кВт*год, період постачання до 31.12.2021.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 12.12.2024 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (), серед іншого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенергопроект» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Санон».

Відповідно до пункту 5.2. договору вартість 1 кВт*год становить 3,60 грн (з ПДВ).

Положеннями пункту 12.5. договору визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків із застосуванням положень статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору, зокрема: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (Зміна ціни за одиницю товару можлива до 10 відсотків визначеної в договорі ціни за одиницю пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку. Зміна ціни за одиницю може бути зроблена за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Під коливанням ціни товару на ринку Сторони розуміють, відповідно, збільшення або зменшення ціни товару на ринку згідно із документально підтвердженими даними (територіального підрозділу Державної служби статистики України та/або територіального підрозділу Торгово-промислової палати України та/або Державного підприємства «Держзовнішінформ» тощо).

Сторонами до вказаного договору також укладено: Заяву приєднання до договору про постачання електричної енергії Споживачу, яка є Додатком 2, Обсяги постачання електричної енергії, які є Додатком 3, Перелік точок комерційного обліку за об`єктами Споживача, що є Додатком 4 до Договору.

Додатковою угодою № 1 від 25.03.2021 сторонами було зменшено суму договору відповідно до реального фінансування, нова сума договору склала 666 252, 00 грн.

Відповідно до листа ТОВ «Газенергопроект» від 06.08.2021 було повідомлено Управління про збільшення ціни електричної енергії на ринку України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. ТОВ «Газенергопроект» також надано лист ДП «Держзовнішінформ» № 121/144 від 06.08.2021 як доказ зміни ціни та повідомлено Управління про зміни тарифу про укладеному договору з 01.08.2021 на рівні 3, 714951 кВт.год з ПДВ. Відповідно до вказаного листа середньозважена ціна РДН ОЕС зазнала змін з періоду укладення договору (березень 2021 року) та на час звернення постачальника до Управління (липень 2021 року) в бік збільшення на 5,08%.

Додатковою угодою № 2 від 13.08.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 3,714951 грн з ПДВ.

За умовами додаткової угоди № 2 поставлено 5193 кВт*год на суму 19 291,74 грн. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 01.08.2021.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди №2 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 0,11 грн (3,19 %).

Постачальник ТОВ «Газенергопроект» знову звернувся до Управління із заявою № 100821 від 12.08.2021 щодо різкого збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України за 1 декаду 2021 року на 81,69%, що є вищою, ніж за 10 днів липня 2021 року, та на 41,02% вище, ніж за липень в цілому, та середньозважена ціна по ОЕС України за 10 днів збільшилась, в порівнянні з 1 декадою липня, на 101,51 %, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору.

ТОВ «Газенергопроект» також надано лист ДП «Держзовнішінформ» від 16.08.2021 № 121/161 як доказ зміни ціни та повідомило Управління про зміни тарифу про укладеному договору з 10.08.2021 на рівні 3, 952491 грн. кВт.год з ПДВ. Відповідно до вказаного листа середньозважена ціна РДН ОЕС зазнала змін з періоду укладення останньої додаткової угоди до договору (кінець липня-початок серпня 2021 року) та на час звернення постачальника до Управління (серпень 2021 року) в бік збільшення на 18,46%.

Додатковою угодою № 3 від 13.09.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 3,952491 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 10.08.2021.

За умовами додаткової угоди № 3 поставлено 12 697 кВт*год на суму 50 184,78 грн. За умовами первісного договору сума мала скласти 45 709,2 грн, таким чином переплата склала 4 475,58 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 3 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 0,35 грн (9,79 %).

ТОВ «Газенергопроект» звернувся до Управління з листом від 10.09.2021 №999/16-8, у якому вказав на різке збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. ТОВ «Газенергопроект» пропонував Управлінню, на підставі Довідки Харківської ТПП від 01.09.2021 № 2051-1/21, погодити зміну тарифу по договору № 140у від 25.03.2021, та встановити ціну на рівні 4,164780 грн. кВт.год з ПДВ.

Додатковою угодою № 4 від 04.10.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 4,16478 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 01.09.2021.

За умовами додаткової угоди № 4 поставлено 60 371 кВт*год на суму 251 431,93 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 4 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 0,56 грн (15,69 %).

ТОВ «Газенергопроект» звернувся до Управління з листом від 11.10.2021 №1001/16-23, у якому вказав на різке збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. ТОВ «Газенергопроект» пропонував Управлінню, на підставі Довідки Харківської ТПП від 04.10.2021 № 2448/21, погодити зміну тарифу по договору № 140у від 25.03.2021, та встановити ціну на рівні 4, 410314 грн. кВт.год з ПДВ.

Додатковою угодою № 5 від 05.11.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 4,410314 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 01.10.2021.

За умовами додаткової угоди № 5 поставлено 20 322 кВт*год на суму 89 626,40 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 5 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 0,81 грн (22,51 %).

ТОВ «Газенергопроект» повторно звернувся до Управління з листом від 18.10.2021 № 1001/16-23, у якому вказав на різке збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. ТОВ «Газенергопроект» пропонував Управлінню, на підставі Довідки Харківської ТПП від 11.10.2021 № 2537/21, погодити зміну тарифу по договору № 140у від 25.03.2021, та встановити ціну на рівні 4, 699603 грн. кВт.год з ПДВ.

Додатковою угодою № 6 від 09.11.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 4,699603 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 10.10.2021.

За умовами додаткової угоди № 6 поставлено 57 401 кВт*год на суму 269 761,91 грн. За умовами первісного договору сума мала скласти 206 643,60 грн, таким чином переплата склала 63 118,31 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 6 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 1,10 грн (30,54 %).

В подальшому, ТОВ «Газенергопроект» повторно звернувся до Управління з листом від 01.11.2021 № 1001/16-22, у якому вказав на різке збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. Посилаючись на цінову довідку Харківської ТПП № 2757-1/21, постачальник пропонував Управлінню погодити зміну тарифу по договору № 140у від 25.03.2021, та встановити ціну на рівні 5, 035949 грн. кВт.год з ПДВ.

Додатковою угодою № 7 від 19.11.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 5,035949 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 01.11.2021.

За умовами додаткової угоди № 7 поставлено 23 400 кВт*год на суму 117 841,21 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 7 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 1,44 грн (39,89 %).

Пізніше, ТОВ «Газенергопроект» повторно звернувся до Управління з листом від 10.11.2021 №1002/16-22, у якому вказав на різке збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. Посилаючись на цінову довідку Харківської ТПП № 2867/21 від 10.11.2021, постачальник пропонував Управлінню погодити зміну тарифу по договору № 140у від 25.03.2021, та встановити ціну на рівні 5, 369975 грн. кВт.год з ПДВ.

Додатковою угодою № 8 від 23.11.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 5, 369975 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 10.11.2021.

За умовами додаткової угоди № 8 поставлено 24 500 кВт*год на суму 131 564,39 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 8 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 1,77 грн (49,17 %).

Пізніше, ТОВ «Газенергопроект» повторно звернувся до Управління з листом від 23.11.2021 №1003/16-22, у якому вказав на різке збільшення середньозваженої ціни електричної енергії в ОЕС України, що зумовлене державним регулюванням на ринку електричної елегії в процесі формування галузі електроенергетики України, яке неможливо було передбачити під час укладення договору. Посилаючись на цінову довідку Харківської ТПП № 2963/21 від 19.11.2021, постачальник пропонував Управлінню погодити зміну тарифу по договору № 140у від 25.03.2021, та встановити ціну на рівні 5, 5649712 грн. кВт.год з ПДВ.

Додатковою угодою № 9 від 29.11.2021 було змінено: ціну за 1 кВт*год та встановлено 5, 5649712 грн з ПДВ. При цьому дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін які виникли з 20.11.2021.

За умовами додаткової угоди № 9 поставлено 87 724 кВт*год на суму 488 181,53 грн.

У зв`язку із укладенням додаткової угоди № 9 - ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, збільшено на 1,96 грн (54,58 %).

Всі додаткові угоди були опубліковані в системі закупівель, Замовником сформовано повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю UA-2021-02-16 015757-a.

Внаслідок укладення вищевказаних додаткових угод ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 3,60 грн до 5,56 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год, тобто на 54,58 % від первинної ціни, а обсяг постачання електричної енергії зменшено з 719 000 кВт/год до 431 674 кВт/год.

Управлінням здійснено закупівлю електроенергії на 2021 рік об`ємом 431 674 кВт/год (що на 287 326 кВт/год менше від умов Договору) вартістю 1 922 121,49 грн.

Відповідно до умов договору №140у від 25.03.2021 Управління отримало 431674,00 кВт. год., за які сплатили 1 922 121,48 грн. (що підтверджується інформацією про трансакції з офіційного державного вебпорталу з відкритими даними про використання розпорядниками та одержувачами публічних коштів державного та місцевих бюджетів - spending.gov.ua).

При цьому, з 25.03.2021 по 31.07.2021 поставлено Управлінню електричної енергії в об`ємі 140 066,00 кВт. год., за які, на підставі актів № № 4/21, 5/21, 6/21, 7/21, останнім було сплачено постачальнику, ТОВ «САНОН», грошові кошти у сумі 504 237,60 грн (за умовами первісного договору).

Надалі, з 01.08.2021 по 09.08.2021 поставлено Управлінню електричної енергії в об`ємі 5193,00 кВт. год. на суму 19 291,74 грн, а з 10.08.2021 по 31.08.2021 поставлено Управлінню електричної енергії в об`ємі 12697 кВт. год. на суму 50 184,78 грн за які, на підставі акту № 8/21, останнім було сплачено ТОВ «САНОН» грошові кошти в сумі 69 476,51 грн (за умовами додаткових угод № № 2-3).

З 01.09.2021 по 31.09.2021 поставлено Управлінню електричної енергії в об`ємі 60371 кВт. год. за які, на підставі акту № 9/21, останнім було сплачено ТОВ «САНОН» грошові кошти в сумі 251431,93 грн (за умовами додаткової угоди № 4).

Надалі, з 01.10.2021 по 09.10.2021 Управлінню поставлено електричної енергії в об`ємі 20322 кВт. год. на суму 89 626,40 грн, а з 10.10.2021 по 31.10.2021 поставлено електричної енергії в об`єм 57401 кВт. год. на суму 269761,91 грн за які, на підставі акту № 10/21, сплачено останнім ТОВ «САНОН» грошові кошти в сумі 359 388,32 грн (за умовами додаткових угод № № 5-6).

Також, як свідчать матеріали справи, з 01.11.2021 по 09.11.2021 поставлено Управлінню електричну енергію в об`ємі 23400 кВт. год. на суму 117 841,21 грн, а з 10.11.2021 по 19.11.2021 поставлено Управлінню електричної енергії в об`ємі 24500 кВт. год. на суму 131 564,39 грн, та з 20.11.2021 по 14.12.2021 поставлено Управлінню електричної енергії в об`ємі 87724 кВт. год. на суму 488 181,53 грн, за які, на підставі актів № № 11/21, 12/21, Управлінням було сплачено ТОВ «САНОН» грошові кошти в сумі 737 587,12 грн (за умовами додаткової угоди № № 7-9).

Прокурор зазначає, що на момент укладення договору (порівняно із укладеними №№2-9 додатковими угодами) перший відповідач мав кращі умови щодо ціни за одиницю товару за середньоринкові.

Так прокурор зазначає, що згідно даних ДП «Оператор ринку» (режим доступу URL: https://www.oree.com.ua/index.php/indexes) середньозважена ціна за березень 2021 року - 1369,869355 грн/МВт.год.;

за квітень 2021 року - 1449,277667 грн/МВт.год.;

за травень 2021 року - 1001,869677 грн/МВт.год.;

за червень 2021 року - 1416,832333 грн/МВт.год.;

за липень 2021 року - 1391,979355 грн/МВт.год.

Тобто, на думку прокурора, на час оприлюднення закупівлі та повідомлення про намір укласти договорі, а у подальшому день укладення договору середньозважена ціна була вищою ніж за період з 26.03.2021 по 31.07.2021, про що першому відповідачу було достеменно відомо.

Також прокурор спирається на той факт, що додаткові угоди щодо зниження ціни за одиницю сторонами свідомо не укладались, а замовник сплачував 1885,68 грн/МВт.год.

В той же час прокурор зазначає, що згідно даних ДП «Оператор ринку», які містяться на порталі www.oree.com.ua у розділі «Індекси РДН та середньозважені ціни», та середньозважена ціна на день укладення додаткової угоди № 2 (13.08.2021) становила 2068,55 грн/МВт.год., при цьому станом на 01.08.2021 (дата з якої дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін) середньозважена ціна становила 2119,14 грн/МВт.год, а середнє значення ціни за серпень склало 2073,67 грн/МВт.год.

А згідно даних ДП «Оператор ринку», які містяться на порталі www.oree.com.ua у розділі «Індекси РДН та середньозважені ціни», середньозважена ціна на день укладення додаткової угоди № 3 (13.09.2021) становила 2384,42 грн/МВт.год., при цьому станом на 10.08.2021 (дата з якої дія додаткової угоди розповсюджується на відносини сторін) середньозважена ціна становила 2434,81 грн/МВт.год, а середнє значення ціни за вересень склало 2229,29 грн/МВт.год.

Тобто, прокурор зазначає, що додатковою угодою № 2 та № 3 збільшено ціну за одиницю товару, у порівнянні з умовами первісного договору, і це за умови того, що ціна за одиницю товару згідно з договором все одно перевищувала середньозважену.

Також прокурор зазначає, що згідно умов первісного договору, ціна за одиницю товару складала 3,60 грн (з ПДВ), а відтак, на його думку, ліміт ціни за одиницю товару передбачений пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» для даного Договору складає 3,96 грн (ціна за одиницю визначена первісним Договором + ціна за одиницю визначена первісним Договором / 100 * 10).

У той же час, додатковими угодами № № 4-9 до договору ціну за одиницю товару було в прогресивній перспективі збільшено до 54,58% від ціни визначеної первісним договором, що перевищує встановлений законодавством 10% ліміт.

Прокурор зазначає у позові, що внесення змін до договору в частині підвищення цін на електричну енергію здійснено з порушенням вимог законодавства, та відповідно, на думку прокурора, перший відповідач безпідставно отримав з бюджету грошові кошти в сумі 368 095,09 грн.

Наводячи розрахунок безпідставно збережених коштів першим відповідачем, прокурор бере за основу об`єм електричної енергії, який поставлений другому відповідачу в межах дії договору за період з 01.08.2021 по 14.12.2021, із урахуванням ціни встановленої у пункті 5.2. договору за 1 кВт*год. електричної енергії 3,60 грн (з ПДВ).

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Предметом доказування у справі, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд самостійно оцінює докази, надані сторонами у справі, у їх сукупності, керуючись принципом вірогідності, передбаченим статтею 79 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з цією статтею, наявність обставин, на які посилається сторона, вважається доведеною, якщо докази, надані на їх підтвердження, є більш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування. Питання про вірогідність доказів суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, враховуючи всі обставини справи.

Предметом спору в цій справі є вимога прокурора про визнання недійсними додаткових угод до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021, і застосування наслідків недійсності договору, а саме стягнення з першого відповідача, за незаконними правочинами, безпідставно отриманих ним коштів в сумі 368 095,09 грн.

Щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави, то суд зазначає наступне.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 23 Закон України «Про прокуратуру» передбачає, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на їх захист в суді у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.

Чинним законодавством визначено дві обов`язкових умови, за обов`язкової наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави; 2) не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 зазначив, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація поняття «інтереси держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Враховуючи висновки викладені в постанові від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, де Верховний Суд указав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Тобто, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).

У пункті 8.16 постанові від 18.09.2024 у справі 918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що визначати, в чому полягає чи може полягати порушення інтересів держави та оспорювати на цій підставі правочин у суді може тільки суб`єкт, наділений у спірних правовідносинах владними повноваженнями (незалежно від наявності статусу юридичної особи), або прокурор, який у встановленому порядку, виконуючи субсидіарну роль, може представляти державу в судовому провадженні замість відповідного компетентного суб`єкта, який усупереч вимогам закону не здійснює захист інтересів держави або робить це неналежно.

У пункті 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено висновок щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Аналогічна правова позиція висловлювалась неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17.

Суть позовних вимог у цій справі зводиться до того, що під час укладення додаткових каскадних угод з порушенням вимог законодавства, як вважає прокурор, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що були виділені з бюджету Позивачу як головному розпоряднику бюджетних коштів на забезпечення освітньої діяльності на території територіальної Дергачівської громади та порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері та призвело до заподіяння прямої шкоди майновим інтересам держави у вигляді переплати 368 095,09 грн бюджетних коштів.

Як зазначає прокурор, порушенням інтересів держави у спірних правовідносинах полягає в тому, що внаслідок, неправомірного підвищення цін на електричну енергію на підставі додаткових угод до договору публічної закупівлі, територіальна громада, інтереси якої представляє орган освіти, а саме Управління освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради, втратила можливості отримати електричну енергію у необхідній кількості, при цьому сплачуючи значні кошти з місцевого бюджету за набагато менші обсяги придбаного товару, що в свою чергу призвело до сплати у надмірному розмірі коштів у сумі 368 095,09 грн.

Оскільки, фінансування за оспорюваними правовідносинами здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету Дергачівської міської територіальної громади Харківського району, то саме Дергачівська міська військова адміністрація Харківського району Харківської області є органом уповноваженим державою на захист інтересів Дергачівської міської ради у спірних правовідносинах.

В той же час, прокурор посилається на відсутність дій з боку Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області, як уповноваженим державою на захист інтересів Дергачівської міської ради, пов`язаних із відновленням законності при вирішенні суспільно значимого питання в частині правомірності використання бюджетних коштів.

Так, Дергачівська окружна прокуратура Харківської області на виконання вимог, установлених абзацом 4 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 30.05.2025 №57-113-1673вих-25 повідомила Дергачівську міську військову адміністрацію Харківського району Харківської області про існування порушення інтересів держави від укладення додаткових угод до договору №140у про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021. Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

У відповіді від 12.06.2025 №1930/03-32 на лист окружної прокуратури зазначено, що замовником закупівлі товарів за Договором є Управління освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради, у свою чергу Дергачівська міська військова адміністрація та Дергачівська міська рада не є володільцями чи розпорядниками запитуваної інформації, у зв`язку з чим у останніх відсутня можливість надати запитувані документи. Позовні заяви до суду Дергачівська міська військова адміністрація та Дергачівська міська рада не подавали.

Враховуючи, що порушено інтереси держави у бюджетній сфері та необхідністю їх комплексного захисту, а орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і будучи поінформованим про існування такого порушення, не здійснив захисту інтересів держави, у прокурора виникли підстави для представництва інтересів держави в особі Дергачівської міської військової адміністрації Дергачівського району Харківської області шляхом пред`явлення даного позову, про що повідомлено позивача листом від 03.09.2025 № 57-113-2618ВИХ-25.

Крім того, за умовами договору, електрична енергія закуповувалася у першого відповідача для забезпечення діяльності освіти Дергачівської місцевої територіальної громади. Законність використання коштів, передусім на освітні установи, завжди викликає підвищений суспільний інтерес. І навпаки, будь-які порушення, пов`язані з незабезпеченням прав на освіту, завжди викликає негативний суспільний резонанс, свідчить про неспроможність держави в особі державних органів та установ належним чином забезпечити реалізацію державної політики і потребує невідкладного вжиття заходів до усунення порушень.

Ураховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами прокурора, що у вказаному випадку, порушення інтересів держави, є підстави для вжиття прокурором заходів представницького характеру, що спрямовані на їх захист.

Таким чином, прокурор виконав вимоги статті 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом у межах даної справи.

Прокурор зазначає, що внесення змін до договору в частині підвищення цін на електричну енергію здійснено з порушенням вимог законодавства.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

У абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За загальним правилом відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За результатами надання правової оцінки умовам договору, господарський суд дійшов висновку, що укладений за результатами тендерної закупівлі договір від 25.03.2021 №140у за своєю правовою природою є договором постачання електричної енергії споживачу. При цьому, договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним. Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначаються Законом України «Про публічні закупівлі». Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції (преамбула).

Частиною 1 статті 2 цього Закону обумовлено, що до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

У пункті 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» законодавець передбачив таку підставу як зміна встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Вказане положення законодавства про публічні закупівлі є гнучким інструментом регулювання цін, серед іншого, і на товари паливно-енергетичної промисловості адже враховує динаміку ринку та ціноутворення у даній галузі.

Водночас сторони договору проігнорували можливість застосування пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Як свідчать матеріали справи, укладаючи спірні додаткові угоди до договору, сторони спирались на пункт 13.6.2 договору та пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», про що свідчить преамбули спірних додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021 № 140у.

Дійсно, за пунктом 13.6.2 договору про постачання електричної енергії споживачу від 25.03.2021 № 140у передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, в тому числі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Також в силу пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції на момент укладення договору) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Тобто, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, у тому числі, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

При цьому суд зазначає, що з аналізу положень Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, та повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного кодексу України (стаття 651), які визначають загальну процедуру внесення змін до договору.

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами 3, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Верховний Суд вказує у своїх висновках, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів (постанова Великої Палати Верховного суду № 922/2321/22 від 24.01.2024).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договору (додаткової угоди) і до внесення відповідних змін до нього.

Таким чином, збільшення ціни такого товару на ринку повинно відбутись після укладання договору, мусить бути достатнє обґрунтування про наявність коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення Договору до дати першої зміни ціни додатковою угодою до Договору, а в разі наступних змін - між черговими такими змінами на підставі додаткових угод.

Згідно усталеної практики Верховного Суду постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (пункт 134 постанови Верхового Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/491/19, пункт 5.46 Постанови Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21).

Верховний суд у постанові від 18.06.2021 по справі № 927/491/19 звертає увагу, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Таким чином, лише якщо постачальник документально підтвердить замовнику, що ціна на товар збільшилась на ринку такого товару від ціни в договорі і до ціни на момент підписання додаткової угоди (або між додатковими угодами), обґрунтує та доведе, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції), є підстави для внесення змін до договору.

В той же час, дії постачальника, які вказують на той факт, що при поданні тендерної пропозиції учасником, а в подальшому переможцем її штучно занижено, з розрахунком у подальшому підвищити ціну за одиницю природного газу шляхом укладення додаткових угод, не відповідає принципу добросовісної конкуренції серед учасників та Доктрині venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - non concedit venire contra-US faktum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17).

Суд зазначає, що підписання додаткових угод про безпідставне збільшення ціни товару та зменшення обсягів поставки призводить до повного нівелювання результатів відкритих торгів, адже цінові пропозиції переможця і інших учасників торгів відрізнялися між собою несуттєво. Таким чином, держава втрачає можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, адже електроенергію по ціні, запропонованій переможцем тендеру, закупити так і не змогла; натомість була змушена оплачувати електроенергію за ціною, яка є вищою аніж встановлена Договором, укладеним внаслідок відкритих торгів. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 зі справи № 915/1868/18).

При цьому, касаційний господарський суд неодноразово зазначав, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 враховала, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Водночас, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду вiд 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Законом "Про публічні закупівлі" не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України унормовані основні положення про докази. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.06.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України .

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).

Як свідчать матеріали справи, в підтвердження обґрунтованості змін істотних умов договору, що має своїм наслідком підставу для внесення змін до договору, Перший відповідач надав Управлінню освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради наступні документи:

- довідку ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" від 06.08.2021 №122/144 та від 16.08.2021 № 121/161 (довідку, яка носить інформативний характер і не враховує умови контрактів) для укладання додаткових угод №№2-3 (том 1 а.с. 138, 141);

- цінову довідку Харківської торгово-промислових палати від 01.09.2021 № 2051-1/21, від 04.10.2021 № 2448/21, від 11.10.2021 № 2537/21, від 01.11.2021 № 2757-1/21, 10.112021 № 2861/21, від 19.11.2021 № 2963/21 (довідку, яка носить інформативний характер і не враховує умови контрактів) для укладання додаткових угод № № 4-9(том 1, а. с. 144, 149, 153, 157, 161,165).

Дослідивши зазначені довідки, суд дійшов до висновку, що вони не можуть бути належним та допустимим доказом, та братися до уваги, як належне обґрунтування для внесення істотних змін в умови Договору, оскільки наведені документи (довідки, цінові довідки) лише констатують рівень середньоринкових цін на електроенергію станом на конкретну дату та в них відсутня інформація, яка надає можливість прослідкувати динаміку цін, а отже не можливо встановити факт наявності коливання ціни в період укладання спірних додаткових угод. Проте, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, документ про зміну ціни повинен містити не просто фіксацію ціни, а підтвердження факту її коливання (динаміки).

Таким чином, необхідність внесення зазначених змін до Договору не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Суд також зазначає, що довідки ДП «Держзовніжінформ», на підставі яких укладені додаткові угоди № 2-3 до договору про збільшення ціни закупівлі електричної енергії на 3,19 % та 9,79 % від ціни визначеної первісним договором, що хоча й не перевищує встановлений законодавством 10% ліміт, однак не відповідали даним ДП «Опертор ринку», оскільки зміна ціни за одиницю товару відбувалась у періоди коливання ціни товару на ринку в сторону зменшення.

Подані до матеріалів справи цінові довідки Харківської торгово-промислових палати у даному випадку є неналежним та недопустимим доказом, оскільки вони не підтверджують динаміку коливання ринку у часовому вимірі та використовувались постачальником (в даному разі першим відповідачем) для обґрунтування ціни, що виходить за межі 10-відсоткового ліміту від початкової вартості товару. Враховуючи висновок ВП ВС від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, де було зазначено: межа у 10% це сукупна межа на весь період дії договору, а не для кожної окремої угоди.

У той же час, як свідчать матеріали справи, додатковими угодами №№ 4-9 до Договору ціну за одиницю товару збільшено відповідно на 15,69%, 22,51 %, 30,54 %, 39,89 %, 49,17 % та 54,58% від ціни визначеної первісним договором, що перевищує встановлений законодавством 10% ліміт.

Тобто, в внаслідок укладення додаткових угод № № 4-9 до договору на підставі довідок Харківської ТПП, ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 3,60 грн до 5,56 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год, тобто на 54,58 % від первинної ціни, а обсяг постачання електричної енергії зменшено з 719 000 кВт/год до 431 674 кВт/год, що суперечить чинному законодавству у сфері публічних закупівель, яке встановлює обмеження у виді 10 %.

При цьому другим відповідачем не доведено під час розгляду цієї справи, що невнесення змін до договору в частині збільшення ціни на електричну енергію у спірні періоди, було б очевидно невигідним та збитковим.

Щодо листа Мінекономіки від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" (щодо застосування пункту 2 частини 4 статті 36 Закону "Про публічні закупівлі" до внесення змін Законом №114-ІХ), на який посилається представник другого відповідача, то цей лист не містить норм права, носить виключно рекомендаційний характер, про що зазначається у самому листі.

Оскільки сторонами (першим та другим відповідачами), всупереч інтересам держави, без будь-яких належних на те правових підстав, в порушення норм законодавства та положень укладеного договору, укладено спірні додаткові угоди до договору, якими збільшено ціну за одиницю товару, що в свою чергу не відповідає вимогам тендерної документації, вбачаються підстави для визнання недійсними вищенаведених додаткових угод до договору, на підставі яких неправомірно підвищено ціни на електричну енергію.

Згідно з частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання сторонами вказаних вимог є підставою для визнання недійсним правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, стаття 215).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частини 1, 5 статті 216).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 29.08.2023 у справі № 909/635/22, від 27.06.2023 у справі № 916/97/21.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

Ураховуючи викладене, оскільки додатковими угодами № 4 від 04.10.2021, № 5 від 05.11.2021, № 6 від 09.11.2021, № 7 від 19.11.2021, № 8 від 23.11.2021 № 9 від 29.11.2021 до договору № 140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії підвищено ціну за одиницю товару на 54,58 % від ціни у договорі, що суперечить чинному законодавству у сфері публічних закупівель, яке встановлює обмеження у виді 10 %, а додатковими угодами № 2 від 13.08.2021, № 3 від 13.09.2021, до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії підвищено ціну за одиницю у періоди коливання ціни товару на ринку в сторону зменшення та без документального підтвердження, суд вважає, що вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Згідно із частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки додаткові угоди № 2 від 13.08.2021, № 3 від 13.09.2021, № 4 від 04.10.2021, № 5 від 05.11.2021, № 6 від 09.11.2021, № 7 від 19.11.2021, № 8 від 23.11.2021 № 9 від 29.11.2021 до договору № 140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії визнанні судом недійсними, а відтак, не породжують правових наслідків для учасників правовідносин, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі ТОВ "САНОН" має повернути.

Зазначеній висновки знаходять своє підтвердження у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора, тому вони підлягають задоволенню.

Згідно вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

IV СУДОВІ ВИТРАТИ.

Розподіл витрат на оплату судового збору.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України прокурору за рахунок першого відповідача відшкодовується сума судового збору.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 13.08.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

3. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 13.09.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

4. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 04.10.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

5. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 05.11.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

6. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 09.11.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

7. Визнати недійсною додаткову угоду №7 від 19.11.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

8. Визнати недійсною додаткову угоду №8 від 23.11.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

9. Визнати недійсною додаткову угоду №9 від 29.11.2021 до договору №140у від 25.03.2021 про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОН» () та Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Дергачівської міської ради ().

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОН» (України, 65000, Одеська область, місто Одеса, вулиця Хімічна, будинок 7, ) на користь Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області (62303, України, Харківська область, Харківський район, місто Дергачі, площа Перемоги, будинок 5, ) грошові кошти в сумі 368 095,09 (триста шістдесят вісім тисяч дев`яносто п`ять гривень дев`ять копійок).

11. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОН» (України, 65000, Одеська область, місто Одеса, вулиця Хімічна, будинок 7, ) на користь Харківської обласної прокуратури (Україна, 61001, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4, ) суму судового збору у розмірі 23 796,34 (двадцять три тисячі сімсот дев`яносто шість гривень тридцять чотири копійки).

Видати накази після набрання законної сили рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 29.01.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості, а також перебуванням судді Юрченко В.С. у відпустці у період з 14.01.2026 по 28.01.2026 року.

СуддяВ.С. Юрченко