ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 рокуСправа № 912/1536/24

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області (вул. Чижевського, 1А, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000) в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради (пр. Соборний, 59, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000)

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" (вул. Князів Острозьких, 32/2, м. Київ, 01010)

Комунального підприємства "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради (площа Соборна, 7, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000)

про визнання недійсними договору та додаткових угод, стягнення 321 870,33 грн,

секретар судового засідання - Коваленко Т.А.;

представники сторін:

від прокуратури - Ледовська Т.В., посвідчення від 01.03.2023 № 075370;

від позивача - участі не брав;

від відповідача 1 - Васільєв В.О., довіреність від 27.06.2024, в режимі відеоконференцзв`язку;

від відповідача 2 - участі не брав,

у судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради, яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" (далі - ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ") та до Комунального підприємства "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради (далі -КП "Міська стоматологічна поліклініка") про наступне:

- визнати недійсним договір № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії від 30.01.2023, укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 03.05.2023 до Договору № 60АВ200-52І-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № ДУ-2/60АВ200-521-23/20-71 від 26.06.2023 до Договору № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № ДУ-3/60АВ200-521-23/20-71 від 22.08.2023 до Договору № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № ДУ-4/60АВ200-521-23/20-71 від 28.09.2023 до Договору № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № b23-1/60АВ200-521-23/20-71 від 04,12.2023 до Договору № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № b23-2/№ 60АВ200-521-23/20-71 від 19.12.2023 до Договору № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № b23-3/60АВ200-521-23/20-7І від 19.12.2023 до Договору № 60АВ200-5.21-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № b24-4/60АВ200-521-23/20-71 від 26.01.2024 до Договору № 60ЛВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № b24-5/60АВ200-521-23/20-71 від 13.02.2024 до Договору № 60АВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- визнати недійсною додаткову угоду № b24-6/60ЛВ200-521-23/20-71 від 26.02.2024 до Договору № 60ЛВ200-521-23/20-71 на закупівлю електричної енергії укладеного між КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради та ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- стягнути з ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" на користь КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради 321 870,33 грн, а з Комунального підприємства "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради одержані ним за рішенням суду 321 870,33 гривень стягнути в дохід держави, з покладанням на відповідачів витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою від 25.06.2024 господарським судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.07.2024.

08.07.2024 КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради подано відзив, в якому проти позову заперечено (т.1 а.с.210-213).

10.07.2024 ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" подано відзив, в якому проти позову заперечено (т.1 а.с.218-225).

11.07.2024 Олександрійською міською радою подано заяву, в якій позивач просить розглянути справу без його участі та підтримує позовні вимоги прокурора у повному обсязі (т.1 а.с.238-239).

15.07.2024 Олександрійською окружною прокуратурою Кіровоградської області подано відповідь на відзив ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" (т.2 а.с.1-6).

15.07.2024 ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 17.07.2024 судом відкладено підготовче засідання до 21.08.2024.

19.07.2024 ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" подано заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.32-35).

12.08.2024 ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до моменту набрання законної сили рішенням у справі № 918/1043/21.

Ухвалою від 21.08.2024 господарським судом задоволено клопотання ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" про зупинення провадження справі. Зупинив провадження у справі № 912/1536/24 до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 918/1043/21 Великою Палатою Верховного Суду.

28.01.2025 Олександрійською окружною прокуратурою Кіровоградської області подано заяву про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 29.01.2025 поновлено провадження у справі, продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 07.02.2025.

30.01.2025 ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

31.01.2025 ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" подано додаткові пояснення у справі .

06.02.2025 до господарського суду від ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" надійшли додаткові пояснення у справі щодо висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21.

07.02.2025 господарським судом зупинено провадження у даній справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

Ухвалою від 01.01.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання 13.01.2026.

06.01.2026 до господарського суду від ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" надійшли додаткові пояснення у справі щодо висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3456/23 (т.2 а.с.112-117).

13.01.2026 до господарського суду від Олександрійської окружної прокуратури надійшли пояснення (т.2 а.с.135-137).

Протокольною ухвалою від 13.01.2026 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.01.2026.

Ухвалою від 16.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2026.

Позивач та відповідач 2 не забезпечили участь своїх представників у судовому засіданні 23.01.2026, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу в судовому засіданні 23.01.2026 за відсутності представників позивача та відповідача 2 за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 23.01.2026 прокурор позов підтримав, а представник відповідача 1 проти позову заперечив.

У засіданні суду 23.01.2026 досліджено докази.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.

Олександрійською окружною прокуратурою шляхом опрацювання відомостей, розміщених на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель встановлено, що 09.01.2023 КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради (Замовник, Споживач) на веб-порталі Уповноваженого органу опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів № СА-2023-01-09-002505-а за предметом "Електрична енергія", обсяг закупівлі 458 000 кВт/год, очікуваною вартістю 317 852,00 грн та оприлюднено тендерну документацію для цієї закупівлі (т. 1 а.с. 16-42).

Відповідно до інформації наданої Олександрійським управлінням ДКС України Кіровоградської області № 02-31-06/871 від 21.05.2024 видатки, пов`язані з перерахуванням коштів з рахунків КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради на рахунок ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" по виконанню договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023, здійснювалися за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету Олександрійської міської територіальної громади (т. 1 а.с. 98).

Згідно з реєстром отриманих тендерних пропозицій для участі у проведені закупівлі допущено 3 учасника, у тому числі ТОВ "Газзбут", яким 11.01.2023 подано тендерну пропозицію для участі у відкритих торгах у розмірі 296 784,00 грн, що у ході аукціону не змінювалася (т. 1 а.с. 17).

Відповідно до рішення фахівця з публічних закупівель, оформленого протоколом №21 від 19.01.2022, тендерна пропозиція ТОВ "Твій Газзбут" визнана такою, що відповідає вимогам тендерної документації та визначено останнє переможцем відкритих торгів (т.1 а.с. 43-45).

Системою сформовано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UА-2023-01-09-002505-а з ТОВ "Твій Газзбут" (т.1 а.с. 43-45).

30.01.2023 між КП "Міська стоматологічна поліклініка" та ТОВ "Твій Газзбут" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 60АВ200-521-23/20-71 (т.1 а.с. 53-68).

Відповідно до умов договору ТОВ "Твій Газзбут" (Постачальник) зобов`язується постачати Споживачу у 2023 році електричну енергію, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити електричну енергію на умовах договору. Очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим договором становлять 458 000 кВт/год. Загальна вартість договору становить 296 784,00 грн з ПДВ. Договір набув чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2023 включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 2.1, 2.2, 5.1, 14.1 договору).

Додатковою угодою № 1 від 03.05.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (1 кВТ) для споживача (т.1 а.с. 69-71).

Додатковою угодою №ДУ-2/60АВ200-521-23/20-71 від 26.06.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (1 кВТ) для споживача (т.1 а.с. 72-74).

Додатковою угодою №ДУ-3/60АВ200-521-23/20-71 від 22.08.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (1 кВТ) для споживача (т.1 а.с. 75-77).

Додатковою угодою №ДУ-4/60АВ200-521-23/20-71 від 28.09.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (1 кВТ) для споживача (т.1 а.с. 78-80).

Додатковою угодою № b23-1/60АВ200-521-23/20-71 від 04.12.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (1 кВТ) для споживача (т.1 а.с. 81-83).

Додатковою угодою №b23-2/№ 60АВ200-521-23/20-71 від 19.12.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони домовились продовжити дію Договору до 29.02.2024 включно та збільшити обсяги закупівлі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі (т.1 а.с. 84-85).

Додатковою угодою №b23-3/60АВ200-521-23/20-71 від 19.12.2023 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони домовилися зменшити обсяги закупівлі (т.1 а.с. 86-88).

Додатковою угодою №b24-4/60АВ200-521-23/20-71 від 26.01.2024 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони домовилися збільшити обсяги закупівлі та суму Договору на 20 відсотків від суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році (т.1 а.с. 89-91).

Додатковою угодою №b24-5/60АВ200-521-23/20-71 від 13.02.2024 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди зменшити обсяги закупівлі, визначеної в Договорі (т.1 а.с. 92-94).

Додатковою угодою №b24-6/60АВ200-521-23/20-71 від 26.02.2024 до Договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 сторони дійшли згоди на закупівлю в період з 01.01.2024 по 29.02.2024 вартість товарів на суму 58 502,31 грн (т.1 а.с. 95).

З урахуванням продовження дії договору на 2024 рік, КП "Міська стоматологічна поліклініка" сплачено 321 870,33 грн за поставлену електричну енергію. Вказане підтверджується платіжними інструкціями: № 86 від 24.03.2023, № 125 від 25.04.2023, № 146 від 16.05.2023, № 181 від 14.06.2023, №216 від 18.07.2023, №291 від 19.09.2023, № 323 від 20.10.2023, № 336 від 15.11.2023, № 377 від 15.12.2023, № 386 від 20.12.2023, №55 від 27.02.2024 № 78 від 20.03.2024 (т.1 а.с. 99-110).

Відповідно до розділу І Статуту, затвердженого рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 593 від 29.07.2021, КП "Міська стоматологічна поліклініка" є медичним закладом охорони здоров`я, що надає послуги (вторинної/спеціалізованої) стоматологічної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України. Підприємство створене за рішенням Олександрійської міської ради № 593 від 29.07.2021 та належить до об`єктів комунальної власності. Власником є територіальна громада міста Олександрії в особі Олександрійської міської ради (т.1 а.с. 111-121).

Розділом II Статуту передбачено, що основною метою діяльності КП "Міська стоматологічна поліклініка" є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом надання стоматологічних послуг в порядку та обсязі встановлених законодавством.

Підпунктом 1 1 п. 5 розділу III тендерної документації визначено, що Замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо учасник процедури закупівлі не є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно з Законом України "Про санкції".

Відповідно до п. 10 розділу V Статуту, фінансування закладу здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

КП "Міська стоматологічна поліклініка" є юридичною особою, що забезпечує інтереси територіальної громади, частка комунальної власності у його статутному капіталі дорівнює ста відсоткам, та є одержувачем бюджетних коштів. КП "Міська стоматологічна поліклініка" є замовником в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі", а тому зобов`язана проводити закупівлі у відповідності вимог цього Закону та з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Твій Газзбут", якому належить 100% статутного капіталу в юридичній особі та право голосу в юридичній особі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 122-127).

Додатком 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" визначено наступну фізичну особу: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Бересток Заліщицького району Тернопільської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Прокурор зауважує, що обсяг застосованих до ОСОБА_1 санкцій не є вичерпним і передбачає застосування інших санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановлених Законом України "Про санкції". Водночас станом на 18.06.2021 вищевказаний Закон не передбачав такої санкції як заборона на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг у певного суб`єкта господарювання, а лише обмежував закупівлі у юридичних осіб - резидентів іноземної держави або підконтрольних їй юридичних осіб, або товарів, робіт та послуг за походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції.

Наведене, на думку прокурора, з урахуванням відкритості переліку санкцій, застосованих до ОСОБА_1 , свідчить, що до останнього також підлягають застосуванню обмежувальні заходи, прямо не передбачені Законом України "Про санкції" на час введення санкцій, однак включені до нього пізніше або наведені іншими нормативно-правовими актами. Так, у переліку санкцій, застосованих рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 до ОСОБА_1 наявні такі види обмежувальних заходів як "Обмеження торговельних операцій" та "Зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань", що виключають можливість укладення правочинів, наслідком яких є виникнення економічних і фінансових зобов`язань. Виконання зобов`язань за договором про закупівлю №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 призводить до отримання прибутку ТОВ "Твій Газзбут", яке контрольоване особою, до якої застосовані санкції, а відтак і збагачення цієї особи, що кардинально суперечить меті та завданню застосування таких санкцій.

Прокурор зазначає, що відмежування юридичної особи від її бенефіціарного власника, до якого застосовано санкції за здійснення діяльності, спрямованої на заподіяння шкоди державним інтересам, є штучним та становить собою прояв надмірного формалізму, позаяк не враховує правової та майнової залежності юридичної особи від її власника. Участь ТОВ "Твій Газзбут" у публічних закупівлях є формою уникнення ОСОБА_1 обмежень, застосованих до нього накладенням відповідних санкцій, шляхом діяльності через підконтрольну юридичну особу. ОСОБА_1 є бенефіціарним власником ТОВ "Твій Газзбут" та володіє 100% його статутного капіталу, останній наділений прямим вирішальним впливом на діяльність цього товариства та є з ним пов`язаними особами.

Олександрійська окружна прокуратура Кіровоградської області вважає, що наведене беззаперечно підтверджує наявність майнового інтересу ОСОБА_1 у діяльності ТОВ "Твій Газзбут" у вигляді права на отримання дивідендів та права на отримання майна товариства у разі його припинення. Тому, прокурор не заперечуючи відсутність ТОВ "Твій Газзбут" в переліку юридичних осіб, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) зазначає, що вигодоодержувачемта контролером ТОВ "Твій Газзбут" є ОСОБА_1 , який, діючи через вказане товариство має можливість здійснювати торгівельну діяльність, вступати в економічні та фінансові правовідносини на території України, в чому його було обмежено застосованими до нього санкціями.

Прокуратура зазначає, що рішення постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №7193-р/пк-пз від 06.12.2022 про відмову в задоволенні скарги ТОВ "Твій Газзбут" на рішення Замовника про відхилення його тендерної пропозиції у закупівлі №UА-2022-11-03-012010-а, UА-2022-12-14-015164-а; UА-2022-12-28-002850-а обґрунтуванні порушенням вимог ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі" та унеможливлює участь ТОВ "Твій Газзбут" у публічних закупівлях на території України (т.1 а.с. 134-146).

Вказаними рішеннями органу оскарження, які є чинними, встановлено порушення ТОВ "Твій Газзбут" вимог Закону України "Про публічні закупівлі", що виразилося у поданні недостовірної інформації для участі у процедурі, оскільки ТОВ "Твій Газзбут" є особою, щодо якої застосовані санкції згідно з Законом України "Про санкції".

Невідповідність участі ТОВ "Твій Газзбут" у процедурах публічних закупівель вимогам ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі" констатовано також рішенням господарського суду Хмельницької області від 05.10.2023 у справі № 924/731/23 (т.1 а.с. 147-158).

ТОВ "Твій Газзбут" подано довідку про відсутність підстав для відмови у процедурі закупівлі, передбачених ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі", яким декларується, що ТОВ "Твій Газзбут" не є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт та послуг згідно з Законом України "Про санкції", а також лист-гарантію про дотримання санкційного законодавства №200-Сл-1 1-0123/13 від 19.01.2023 (т.1 а.с. 51-52).

Крім того, у складі своєї пропозиції ТОВ "Твій Газзбут" подано довідку щодо інформації про засновника № 200-Сл-11-0123/45 від 09.01.2023 в якій чітко визначено, що кінцевим бенефіціарним власником товариства є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 50).

Прокурор вважає, що наведена аргументація учасника закупівлі не є ґрунтовною, оскільки не відображає факту застосування санкцій до бенефіціарного власника ТОВ "Твій Газзбут", що фактично є вигодонабувачем та здійснює прямий вирішальний вплив на діяльність цього товариства. Незважаючи на наведене, КП "Міська стоматологічна поліклініка" під час розгляду тендерної пропозиції ТОВ "Твій Газзбут" не враховано його невідповідності вимогам ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі" та, на порушення п. 39, 41, 44 Особливостей, не відхилено таку тендерну пропозицію, внаслідок чого ТОВ "Твій Газзбут" набуло право на укладення договору про закупівлю, за результатами виконання якого отримало кошти комунального підприємства.

Таким чином, договір №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 підлягає визнанню судом недійсним, як такий, що укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади держави, а також приписи санкційного регулювання.

Враховуючи недійсність вищевказаного договору, додаткові угоди укладенні до останнього також підлягають визнанню недійсними.

Зі звіту про виконання договору про закупівлю №UA-2023-01-09-002505-а та платіжних інструкцій встановлено, сума оплати за договором склала - 321 870,33 гривень.

Прокурор зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Тому, прокурора вважає, що вищевказаний договір про закупівлю, а також додаткові угоди укладено з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", Закону України "Про санкції", Указу Президента України №266/2021 від 24.06.2021, не відповідають інтересам держави та суспільства, його моральним засадам та підлягають визнанню недійсними з вищезазначених підстав. А враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Твій Газзбут", як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти за цим правочином у розмірі 321 870,33 грн, повинні бути повернуті іншій стороні договору КП "Міська стоматологічна поліклініка", а отримані останнім за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

Враховуючи вищенаведене, прокурор просить задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтування підстав для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 53 ГПК України прокурор, який звергається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Підстави для звернення до суду прокурора визначені у ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № З-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, власний капітал, а оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи використання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Частинами 1, 4, 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селиш, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки.

За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2021 у справі №910/11847/19, правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України (далі - БК України) та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до ст. 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абз. 3 п. 7 Порядку).

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені ст. 47 ст. 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (підп. 6.20) та від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 (підп. 6.22)).

Абзацами 1 та 2 п. 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом абз. 2 п. 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Прокурор зазначає, що КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.

Отже, у відносинах щодо розрахунків з постачальником електричної енергії за договором, комунальне підприємство, яке є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Таким чином, витрати на оплату електричної енергії за Договором від 30.01.2023 №60АВ200-521-23/20-71, укладеним КП "Міська стоматологічна поліклініка" з ТОВ "Твій Газзбут", здійснювалися за рахунок коштів місцевого бюджету, КП "Міська стоматологічна поліклініка" розпорядилося не власними коштами, а витратило бюджетні кошти, виділені із місцевого бюджету.

Засновником КП "Міська стоматологічна поліклініка" та власником його майна є територіальна громада м. Олександрії, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язана контролювати виконання міського бюджету, зокрема законність та ефективність використання закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів.

Прокурор зазначає, що Олександрійська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.

При цьому, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них ( висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18 та від 13.07.2021 у справі № 927/550/20).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, мас кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло і з власності держави), а також таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

21.05.2024 Олександрійською окружною прокуратурою до Олександрійської міської ради направлено листа за № 55-3207вих-24 з чітким викладом порушення інтересів держави та з пропозицію самостійного вжиття заходів реагування на виявлені порушення, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою (т.1 а.с. 96-97).

Олександрійською міською радою на вищезазначений лист окружної прокуратури заходів не вжито, лише проінформовано окружну прокуратуру про те, що дії КП "Міська стоматологічна поліклініка" при укладанні договору №60АВ200-521-23/20-71 від 30.01.2023 здійснені відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (т.1 а.с. 132-133).

Прокурор зазначає, що згідно з висновками, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.1 1.2018 у справі за № 905/1227/17, вирішуючи спори про визнання правочину недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

Отже, прокурором виконано приписи ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом направлення повідомлення позивачам про намір звернутися до господарського суду в їх інтересах із зазначеним позовом, та здійснення представництва прокуратурою інтересів держави у даній справі.

У поданому відзиві на позов КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" у відзиві просить відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора з підстав їх необґрунтованості.

Олександрійська окружна прокуратура Кіровоградської області у відповідях на відзиви на позов заперечив проти викладених доводів відповідачів та підтримав позовні вимоги викладені у позовній заяві.

ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" у запереченні на відповідь на відзив зазначив що санкції, застосовані до Фірташа Д.В., жодним чином не застосовуються до товариства, та підтримав позицію викладену у відзиві.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує таке.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним Договору та додаткових угод, як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" на користь КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради коштів, отриманих за результатами виконання договору про постачання електричної енергії споживачу, у розмірі 321 870,33 грн, а з КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради - в дохід державного бюджету, на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Відповідно до ст. 11, 509, 526 ЦК України договір є підставою виникнення зобов`язань, які мають виконуватись належним чином відповідно до договору та закону.

У ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, ч. 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41).

Постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості).

Вказаними Особливостями передбачено, що Замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей та з дотриманням принципів здійснення публічних закупівель, визначених Законом (п. 3).

Згідно з нормою ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 ГК України (яка була чинною на час існування спірних відносин).

Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

Отже стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст. 228 була доповнена ч. 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Наслідки, передбачені реченнями 2, 3 ч. 3 ст. 228 ЦК України не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК України, яка містить каральні заходи (санкції).

За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч. 3 ст. 228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони за своєю суттю є іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Щодо відповідності приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 зазначив:

"74. Вирішуючи питання щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК суд має враховувати, що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч. 1 ст. 208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

76. Застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів....."

Так, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах:

- "Isaia and Others v. Italy" (від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22);

- "Garofalo and Others v. Italy" (від 21.01.2025, заява №47269/18 та три інші);

- "Imeri v. Croatia" (від 24.06.2021, заява №77668/14);

- "Kurban v. Turkey" (від 24.11.2020, заява №75414/10);

- "Balsamo v. San Marino" (від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17);

- "Gogitidze and Others v. Georgia" (від 12.05.2015, заява №36862/05);

- "Varvara v. Italy" (від 29.10.2013, заява №17475/09);

- "Arcuri and Others v. Italy" (від 05.07.2001, заява № 52024/99);

- "Air Canada v. the United Kingdom" (від 05.05.1995, заява 18465/91);

- "AGOSI v. United Kingdom" (від 24.10.1986, заява №9118/80).

Справа "Isaia and Others v. Italy" (рішення від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22) та прецедентні рішення у подібних справах, на які посилається ЄСПЛ, стосуються італійського законодавства про запобіжні заходи (зокрема, антимафіозного кодексу), які дозволяють конфіскацію майна осіб, підозрюваних у причетності до організованої злочинності, до або без винесення обвинувального вироку. Заявники оскаржували судові рішення про конфіскацію їхнього майна, яке було вилучено на підставі підозр у його незаконному походженні та недостатній відповідності законним доходам. Ключовою особливістю італійського законодавства є те, що конфіскація може ґрунтуватися не на доведеній вині у вчиненні злочину, а на визнанні особи "соціально небезпечною" або "підозрюваною у належності до мафіозних структур" задовго до застосування заходів. ЄСПЛ вказав, що критерії для визнання особи "соціально небезпечною" (що є підставою для конфіскації) були чіткими, конкретними та передбачуваними у національному законодавстві. У попередніх справах, пов`язаних з Італією, ЄСПЛ встановив порушення через занадто розмиті та широкі визначення "соціальної небезпеки", які дозволяли надто широке тлумачення національними судами.

У п.72 рішення "Isaia and Others v. Italy" ЄСПЛ вказав, що, оцінюючи, чи були заходи конфіскації сумісними із гарантіями, закріпленими у ст.1 Першого протоколу, Суд, перш за все, оцінив характер основних правопорушень, зокрема їх тяжкість, та питання, чи можна вважати, що вони призвели до отримання незаконних доходів ("Todorov and others v. Bulgaria", п.200, та, особливо, справа "Yordanov and others v. Bulgaria", п.115, яка стосується конфіскації без винесення обвинувального вироку, подібної до тієї, що розглядається в даній справі). Суд висловив серйозну стурбованість щодо внутрішнього законодавства, яке передбачало, що процедури застосування подібних заходів могли бути ініційовані не тільки у зв`язку з особливо тяжкими злочинами, такими як злочини, пов`язані з організованою злочинністю, наркоторгівлею, корупцією в державній службі або відмиванням грошей, або іншими злочинами, які, як можна припустити, завжди приносять дохід, але й у зв`язку з низкою інших злочинів, а також деякими адміністративними правопорушеннями (див., зокрема, "Yordanov and others v. Bulgaria", п.115, і "Todorov and others v. Bulgaria", п.200).

У справі "Imeri v. Croatia" (рішення від 24.06.2021, заява №77668/14) ЄСПЛ зробив висновки, що для того, щоб бути пропорційним, суворість покарання має відповідати тяжкості правопорушення, за яке воно призначене (п.71); що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (п.84). Зокрема, в зазначеній справі, оцінюючи пропорційність конфіскації частини готівки, яку заявник перевозив через кордон без декларування, ЄСПЛ взяв до уваги, що заявник не мав судимості і що кримінальне провадження, яке було порушено проти нього, було припинено через відсутність доказів (п.88), проти нього не було порушено кримінальну справу за відмивання грошей (п.91), шкода, яку заявник міг завдати владі, була незначною (п.92), і дійшов висновку, що мало місце порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції (п.94). Суд наголосив, що конфіскаційні заходи повинні бути пропорційними та враховувати індивідуальну поведінку особи, ступінь її вини і можливість застосування менш обтяжливого заходу.

У справі "Gogitidze and Others v. Georgia" (рішення від 12.05.2015, заява №36862/05) досліджувалася конфіскація майна, походження якого не було обґрунтовано, в рамках антикорупційного законодавства. ЄСПЛ підтвердив правомірність конфіскації без кримінального вироку. Визнав допустимим перекладання тягаря доведення на власника майна, якщо держава надала обґрунтовані підстави підозрювати незаконне походження. ЄСПЛ вважав, що вжита міра відповідала загальним інтересам, оскільки мала на меті забезпечити, щоб використання зазначеного майна не давало заявникам переваги на шкоду суспільству (п.103).

Що стосується конкретно заходу "превентивної конфіскації", передбаченого італійським законодавством, Суд вже встановив, що він мав на меті забезпечити, щоб злочин не окупався, та запобігти несправедливому збагаченню, позбавивши відповідну особу та третіх осіб, які не мають дійсних прав на конфісковане майно, прибутку від злочинної діяльності, і, відповідно, мала, по суті, відновний, а не каральний характер (справа "Garofalo and Others v. Italy" (рішення від 21.01.2025, заява №47269/18 та 3 інші), п.134).

У справі "Arcuri and Others v. Italy" (рішення від 05.07.2001, заява №52024/99) ЄСПЛ наголосив, що конфіскація може бути пропорційною лише тоді, коли вилучається майно, яке є безпосереднім результатом незаконної діяльності, або використовувалося для такої діяльності. Це положення прямо корелює з обов`язком держави довести, що саме правочин, а не загальна поведінка сторін у сфері конкуренції, був укладений з метою, що "завідомо суперечить інтересам держави і суспільства".

Справа "Balsamo v. San Marino" (рішення від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17) стосувалася конфіскації грошей, виявлених у заявника, щодо яких було встановлено зв`язок із шахрайською схемою відмивання коштів. Конфіскація була застосована в рамках адміністративного/цивільного провадження, незважаючи на те, що кримінальна справа була припинена. ЄСПЛ підкреслив, що конфіскація може застосовуватися і за відсутності обвинувального вироку, який підтверджує вину, визнав, що конфіскація була пропорційною та правомірною. Суд наголосив, що оскільки метою конфіскації було вилучення вигоди, отриманої від злочинної діяльності (тобто превентивна мета, а не каральна), вона може бути застосована незалежно від доведення кримінальної вини особи. Суд врахував, що заявник не зміг надати переконливих доказів законності походження коштів.

Суд зазначає, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу і на необхідності дотримання пропорційності при втручанні держави у право власності добросовісного власника.

Так, у справі "AGOSI v. United Kingdom" (рішення від 24.10.1986, заява №9118/80) компанія-заявник оскаржила до Суду конфіскацію належних їй на праві власності золотих монет, які були вилучені митним органом Об`єднаного Королівства після спроби їх незаконного ввезення третіми особами на територію держави. ЄСПЛ аналізує конфіскацію без вироку, і встановлює критерії правомірності втручання: законність, легітимну мету, пропорційність. Навіть якщо особа поводилася неправомірно, держава має довести справедливий баланс. ЄСПЛ зазначив, що при вирішенні питання про повернення майна держава має враховувати поведінку власника - зокрема, чи був він причетний до правопорушення або чи проявив належну обачність. У цій справі ЄСПЛ не виявив порушення ст.1 Першого протоколу. Суд дійшов висновку, що британські органи влади забезпечили справедливий баланс між інтересами суспільства (боротьба з контрабандою) та правами власника, а сама процедура конфіскації не була свавільною.

У справі "Air Canada v. The United Kingdom" (рішення від 05.05.1995, заява 18465/91), яка стосувалася конфіскації літака, який був у лізингу та був використаний для вчинення злочину, про що власник не знав, ЄСПЛ навпаки дійшов висновку, що втручання, що наклало "індивідуальний і надмірний тягар" на добросовісного власника, порушує ст.1 Першого протоколу.

Найбільш релевантною до справи, що розглядається, є справа "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.

Суд, враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду, вважає, що у даній справі, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, не буде дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно.

Щодо винної особи.

У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для застосування приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (постачання електричної енергії комунальному підприємству) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводить, стверджучи про порушення правових та економічних засад держави, принципів, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, а також приписів санкційного регулювання, які мали місце під час проведення закупівлі.

Прокурор не доводить, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/послугу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням спеціальних економічних, інших обмежувальних заходів та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).

Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).

ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч. 3 ст. 228 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч. 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.

У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №911/934/23 вказано:

"82. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.22), від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22, пункт 70), від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22, пункт 85) та інші).

83. Водночас санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, не є компенсаційними, оскільки положеннями зазначених норм передбачено застосування цих санкцій на користь держави незалежно від ступеню негативного впливу виконання правочину на майновий стан держави, та навіть незалежно від того, чи наявний такий вплив взагалі. Отже, санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, не є способами захисту прав держави, а є конфіскаційними санкціями. Вони спрямовані на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

84. Застосування цих санкцій є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції). Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

85. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

86. Критерій обґрунтованості втручання виконаний, оскільки санкції передбачені у національному законодавстві, а саме ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України. Критерій легітимної мети в частині цих майнових санкцій теж виконаний, оскільки вчинення дій, які не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, знаходиться у сфері загальних інтересів. Але колегія суддів вважає, що критерій розумного балансу (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, - не виконаний.

87. Так, ЄСПЛ у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14) зробив висновок, що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (пункт 84). Зокрема, в зазначеній справі ЄСПЛ взяв до уваги той факт, що заявники не мали кримінального минулого та що вони не підозрювалися чи не були обвинувачені у вчиненні жодного кримінального правопорушення.

88. Колегія суддів вважає, що норми ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України порушують принцип пропорційності у двох аспектах: як в частині суворості санкцій, так і в частині неврахування факторів, які мають бути взяті до уваги при встановленні санкцій.

89. Зазначені наведеними вище статтями санкції визначаються в розмірі вартості предмета договору незалежно від того, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, якою мірою порушені інтереси держави і суспільства, його моральні засади. Відтак, не враховується ступінь тяжкості правопорушення та його наслідків.

90. Санкції застосовуються без урахування будь-яких інших факторів, які мали б бути взяті до уваги. Наприклад, на їх застосування не впливає чи було вчинене правопорушення під впливом погрози, примусу; чи було воно вчинено повторно чи за попередньою змовою тощо.

91. При цьому суд, застосовуючи такі санкції, позбавлений можливості врахувати зазначені фактори, оскільки закон імперативно встановлює розмір таких санкцій у вигляді всього одержаного за правочином або належного за ним. Тобто у даному випадку закон встановлює абсолютно визначені та безальтернативні санкції, а суд не має розсуду для визначення (корегування) їх розміру.

92. Крім того, положення ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України передбачають застосування санкцій навіть до сторони правочину, яка не винна у правопорушенні (вчиненому іншою стороною), та є добросовісною. Так, у таких випадках з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного незалежно від того, чи було фактично повернуто такій стороні все одержане іншою стороною, чи ні.

93. При цьому за висновками ЄСПЛ справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

94. Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що норми ч. 3 ст. 228 ЦК України та частини першої статті 208 ГК України не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.

95. Колегія суддів mutatis mutandis враховує висновки Конституційного Суду України (КСУ), зроблені у Рішенні від 01.11.2023 у справі № 9-р(II)/2023 за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності за порушення прав споживачів) (далі - Закон № 2735).

96. У цьому Рішенні (п. 4.8, 4.9 мотивувальної частини) КСУ звернув увагу на те, що встановлення в законі абсолютно визначених та/або безальтернативних санкцій має бути розумно поєднане з наданням законом уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання санкції до правопорушника, щоб уможливити додержання принципів домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності. Принципи домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності в разі притягнення особи до юридичної відповідальності можуть бути забезпечені, зокрема, у спосіб установлення в законі різних видів санкцій за вчинення того самого правопорушення або різних за розміром штрафів, що їх може бути накладено на порушників тієї самої охоронної норми. Оспорюваний припис Закону № 2735, що визначає безальтернативну санкцію, яка до того ж має ознаки абсолютно визначеної, не надає суб`єкту накладання адміністративного стягнення можливості врахувати те, що гіпотезою п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735 охоплено велику кількість виявів об`єктивної та суб`єктивної сторін цього правопорушення. Таке не забезпечує домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності порушника з урахуванням усіх значущих обставин справи.

97. Водночас колегія суддів не робить висновків про відповідність чи невідповідність Конституції України ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, оскільки для вирішення спору у справі, що переглядається, це не є потрібним, бо з огляду на невідповідність цих положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначені положення не підлягають застосуванню незалежно від того, чи відповідають вони Конституції України, чи ні. З цих же міркувань колегія суддів не аналізує правовідносини сторін та не встановлює їх характер, оскільки такий аналіз також не впливає на вирішення справи, що переглядається, по суті".

Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).

Щодо застосованих санкцій.

Верховним Судом 02.07.2025 розглянуто справу №922/3069/24 за позовом Прокурора до ТОВ "Твій газзбут" про визнання недійсним правочину, де судом при відмові в задоволенні касаційної скарги Прокурора було, зокрема, зазначено:

63. Отже, перелік видів санкцій, визначений у ст. 4 Закону "Про санкції", не є вичерпним, про що свідчить вказівка у переліку видів санкцій - "інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом".

64. Втім, розкриття поняття "інших санкцій" Закон ''Про санкції'' не містить.

65. Пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд РНБО Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України. Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених п. 1, 2-21, 23-25 ч. 1 ст. 4 цього Закону "Про санкції", приймається РНБО та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання (ч. 1, 3 ст. 5 Закону "Про санкції").

66. Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення РНБО, уведеним в дію таким Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб, тобто він адресований цим особам і спрямований на припинення конкретних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №990/270/23, Верховного Суду від 13.11.2024 у cправі №922/1589/22).

67. Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Твій Газзбут", якому належить 100% статутного капіталу в юридичній особі та право голосу в юридичній особі, є ОСОБА_1 .

68. Президент України Указом від 24.06.2021 №266/2021 ввів в дію рішення РНБО від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", згідно з яким були застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1 та юридичних осіб згідно з додатком 2.

69. У додатку 1 до рішення РНБО від 18.06.2021 до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), включений ОСОБА_1 .. До нього застосовані такі санкції: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) повна заборона заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів; 9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 13) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом ''Про санкції''.

70. Суд апеляційної інстанції встановив, що у рішенні РНБО від 18.06.2021, введеному в дію Указом Президента України №266/2021 від 24.06.2021 не вказано, які саме інші санкції застосовані до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Твій Газзбут" ОСОБА_1 ; вказав, що допоки відсутнє рішення уповноваженого органу про відповідність (ототожнення) спірної санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель "іншим санкціям, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом "Про санкції"", у суду відсутні підстави вважати, що це і є "інша санкція", про що стверджує прокурор. Позаяк, враховуючи норми спеціального закону та дискреційні повноваження суб`єктів, які приймають рішення про застосування санкцій, у суду відсутні повноваження здійснювати тлумачення та приймати рішення про те, який саме вид санкції може вважатись "іншою санкцією" у розумінні п. 25 ч.1 ст.4 Закону України "Про санкції".

71. При цьому, суд апеляційної інстанції наголосив, що санкція у вигляді заборони на здійснення у ОСОБА_1 публічних закупівель товарів, робіт і послуг, згідно із Законом "Про санкції", рішенням РНБО від 18.06.2021 до ОСОБА_1 не була застосована.

72. Крім того, у додатку 2 до рішення РНБО від 18.06.2021, в якому наведений перелік юридичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), ТОВ "Твій Газзбут" не зазначене. Тобто, ТОВ "Твій Газзбут" не включене до переліку юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

73. З огляду на це, враховуючи те, що згідно з додатком 2 до рішення РНБО від 18.06.2021 ТОВ "Твій Газзбут" не включене до переліку юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), зважаючи на те, що Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, Верховний Суд під час розгляду подібної справи №922/9275/23 (постанова від 12.12.2024) зазначив, що застосування персонально санкції до фізичної особи - ОСОБА_1 не означає те, що такі санкції є такими, що застосовані до ТОВ "Твій Газзбут", кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 .

74. Крім того, відповідно до ч. 1 та 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

75. За змістом ст. 3 Закону "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном та не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

76. Як вказує ТОВ "Твій Газзбут" у відзиві на касаційну скаргу, єдиним учасником ТОВ "Твій Газзбут" є приватна юридична особа ЄГАЗ Холдінг ГмбХ (резиденство Австрії).

Отже, Верховний Суд у постанові від 12.12.2024 у справі №922/9275/23 зазначив, що санкції, застосовані персонально до фізичної особи, не можуть бути застосовані до юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником якої є така фізична особа, оскільки ТОВ "Твій Газзбут" є самостійною юридичною особою та не відповідає за зобов`язання свого учасника.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч. 3 ст. 228 ЦК України так і не була виключена з ЦК України, хоча її аналог у ГК України (ст. 208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним.

Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, таким чином:

При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Щодо добросовісної сторони правочину.

ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у данні справі - КП "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради).

Приписи ч. 3 ст. 228 ЦК України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.

Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").

Відповідно до положень ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У даній справі прокурор просить стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ на корить КП "Міська стоматологічна поліклініка").

Оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Отже, при правильному застосуванні норми ч. 3 ст. 228 ЦК України з відповідача мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином. У даній справі це електрична енергія, а не кошти, тобто перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.

Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Олександрії. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Олександрії (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Олександрії.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних відносин призведе до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст. 1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача 1, так і щодо добросовісної сторони правочину.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Олександрійській окружній прокуратурі Кіровоградської області, Кіровоградській обласній прокуратурі, Олександрійській міській раді, Товариству з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ", Комунальному підприємству "Міська стоматологічна поліклініка" Олександрійської міської ради до електронних кабінетів у системі "Електронний суд".

Повний текст рішення складено 02.02.2026.

Суддя М.С. Глушков