ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/4862/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,

та представників:

ТОВ "Катіс-Продукт" - Тихоші Д. С.,

ТОВ "Нано Оіл Груп" - Капуловського А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нано Оіл Груп"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025

у справі № 910/4862/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катіс-Продукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нано Оіл Груп"

про стягнення 4 417 608,66 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нано Оіл Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катіс-Продукт"

про стягнення 1 327 374,63 грн,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Катіс-Продукт" (далі - ТОВ "Катіс-Продукт"; позивач) звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нано Оіл Груп" (далі - ТОВ "Нано Оіл Груп"; відповідач) 4 417 608,66 грн заборгованості за договором поставки нафтопродуктів від 26.08.2018 № 13/1, з яких 3 808 091,11 грн - основний борг, 224 189, 16 грн - 3 % річних, 385 328, 39 грн - інфляційні втрати.

У квітні 2021 року ТОВ "Нано Оіл Груп" (відповідач) звернулося до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просило стягнути з ТОВ "Катіс-Продукт" пеню та штраф в загальній сумі 1 327 374,63 грн у зв`язку з невиконання останнім умов договору поставки нафтопродуктів від 26.08.2018 № 13/1 щодо вчасної та в повному обсязі поставки товару.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.04.2021 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

У серпні 2021 року ТОВ "Катіс-Продукт", керуючись ч. 3 ст. 184 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), звернулося до суду із заявою, в якій просило визнати недійсними додаткові угоди від 10.09.2018 № 1-09-18, від 12.10.2018 № 2/12/18, від 22.10.2018 № 3/22/10 до договору від 26.08.2018 № 13/1, укладеного між ТОВ "Катіс-Продукт" і ТОВ "Нано Оіл Груп".

ТОВ "Нано Оіл Груп" звернулося до суду із клопотанням про залишення позову ТОВ "Катіс-Продукт" без розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.04.2023 (суддя - С. М. Морозов) первісний позов ТОВ "Катіс-Продукт" і заяву ТОВ "Катіс-Продукт" про визнання правочину, що пов`язаний з предметом спору, недійсним залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Залишаючи первісний позов і відповідну заяву ТОВ "Катіс-Продукт" без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не з`явився в підготовчі засідання 07.02.2023, 11.04.2023 та у судове засідання 25.04.2023, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав та не виконав вимог ухвал суду першої інстанції від 18.01.2023, 07.02.2023, що унеможливило проведення судової експертизи та розгляд заяви про визнання правочину, що пов`язаний з предметом спору, недійсним.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 (головуючий суддя - С. Р. Станік, судді - С. А. Гончаров, О. В. Тищенко) ухвалу Господарського суду м. Києва від 25.04.2023 скасовано. Матеріали справи № 910/4862/21 направлено для продовження розгляду до Господарського суду м. Києва.

Апеляційний господарський суд виходив з того, що ТОВ "Катіс-Продукт" не було належним чином повідомлене про судові засідання у суді першої інстанції, оскільки судова кореспонденція надсилалася йому на адресу: 29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53, а відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРПОУ), юридичною адресою ТОВ "Катіс-Продукт" є: 32265, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Жванець, вул. Центральна, буд. 3, яка за час розгляду цієї справи не змінювалася. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у поданих до суду процесуальних документах ТОВ "Катіс-Продукт" вказувало електронну адресу, яка, окрім іншого, зазначена в ЄДРПОУ, однак в матеріалах справи відсутні докази надсилання судом ТОВ "Катіс-Продукт" будь-яких документів, що стосуються розгляду справи.

Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, ТОВ "Нано Оіл Груп" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного господарського суду, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 25.04.2023 залишити в силі.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставах п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Так, посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 09.10.2024 у справі № 916/235/20, від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 05.12.2023 у справі № 922/1873/23, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19.

Скаржник у касаційній скарзі також посилається на таке:

- порушення судом апеляційної інстанції ст.ст. 6, 86, 202, 226, 242 ГПК України і неправильне застосування п. 37 гл. 2 розд. ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21;

- ТОВ "Катіс-Продукт" не з`явилося не лише у судові засідання 07.02.2023, 11.04.2023, 25.04.2023, а й у попередні підготовчі засідання, призначені на 15.02.2022, 13.09.2022 і причини неявки не повідомило, не подавало заяв про розгляд справи у відповідні дати за його відсутності. При цьому, що судом першої інстанції явка сторін визнавалася обов`язковою;

- ухвалу від 18.01.2023, якою, зокрема, призначено розгляд клопотання експерта і зобов`язано позивача надати оригінали документів та забезпечити явку ОСОБА_1 було надіслано на адресу: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53, яка зазначена самим ТОВ "Катіс-Продукт" у клопотаннях від 20.07.2022, 01.08.2022, 24.10.2022, 22.11.2022. Вказана адреса визначалася ТОВ "Катіс-Продукт" як адреса для листування з ним і його представником адвокатом Козирицьким А. С., який здійснював представництво інтересів ТОВ "Катіс-Продукт" в суді першої інстанції. Натомість за адресою місця реєстрації ТОВ "Катіс-Продукт", а також абонентської скриньки товариство не отримувало судової кореспонденції, в тому числі тієї, що надсилалася апеляційним господарським судом, Верховним Судом та відповідно Господарським судом м. Києва. З огляду на вказані обставини, вбачається, що надсилаючи відповідні повідомлення, копії ухвал за адресою, визначеною самим ТОВ "Катіс-Продукт", Господарський суд м. Києва діяв правомірно;

- судом надсилалися ТОВ "Катіс-Продукт" ухвали від 14.03.2023, 11.04.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення як на адресу місця реєстрації, так і на визначену цим товариством адресу для листування. Проте ці листи поверталися на адресу суду за "закінченням термінів зберігання", а також з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою";

- намагаючись забезпечити явку директора ТОВ "Катіс-Продукт" ОСОБА_1. в судове засідання для відібрання експериментальних зразків підпису, Господарським судом м. Києва надсилалися відповідні повідомлення і самому ОСОБА_1 . Повідомлення було отримано ОСОБА_1., проте залишене без відповідного реагування;

- ТОВ "Катіс-Продукт" не зареєстроване в ЄСІТС у встановлений законодавством спосіб, а тому у суду відсутня можливість надсилати відповідні ухвали (повідомлення) за допомогою ЄСІТС на електронну адресу. Крім того законодавством не визначено обов`язку суду для здійснення подвійного надсилання повідомлень (судових рішень): і рекомендованим листом і (додатково) на електроні адреси учасників справи;

- ТОВ "Катіс-Продукт" не зазначало причин невиконання ним вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 18.01.2023, якою його було зобов`язано надати документи, необхідні для проведення експертизи, призначеної за клопотанням самого ж ТОВ "Катіс-Продукт";

- ТОВ "Катіс-Продукт" не зазначено й про об`єктивні причини, з яких таке товариство, будучи позивачем у справі № 910/4862/21, а також заявляючи клопотання про проведення експертизи, не цікавиться станом розгляду цієї справи більше ніж півроку;

- систематичне неотримання ТОВ "Катіс-Продукт" судової кореспонденції за визначеними ним адресами свідчить про зловживання останнім процесуальними правами та не може розцінюватись як неналежне повідомлення сторони у справі про дату та час судових засідань та зміст ухвал суду.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Нано Оіл Груп" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 22.12.2025.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Катіс-Продукт" зазначає, що постанова апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ТОВ "Нано Оіл Груп" з огляду на обставини, наведені у відзиві.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, переглянувши в касаційному порядку оскаржуване судове рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1 ст. 4 ГПК України).

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. Учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом (п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України).

Статтею120 ГПК України регулюється повідомлення і виклик, що здійснюється судом. Так, відповідно до ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч. 4 ст. 202 ГПК України).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За загальним правилом, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2025 у справі № 910/6774/25, яка враховується з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України, виснував: "у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, нормами ст.ст. 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування, передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, є одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності. При цьому зміст ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою. Обов`язковими умовами для застосування, передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Аналогічні правові висновки, викладено і у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21".

Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20 вказав, що: "обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства". Верховний Суд у постановах від 14.07.2021 у справі № 918/1478/14, від 03.08.2022 у справі № 909/595/21 зазначив про те, що: "розгляд справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення учасників справи та інших осіб про дату, час та місце судового засідання. Право бути належним чином повідомленим про дату та час слухання справи не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження".

Верховний Суд у постанові від 24.06.2025 у справі № 5011-46/18261-2012 виснував, що: "до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи (подібний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19.07.2023 у справі № 906/638/22). Колегія суддів вважає, що повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, яке повернуто органами зв`язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання", з урахуванням конкретних обставин справи може вважатися належними доказами про виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому необхідно виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести "ризик незнання" учасника, який надав суду свої адреси, але не користується чи не стежить за ними. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989). Крім того у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд".

Верховний Суд у постанові від 30.09.2025 у справі № 910/6088/22 дійшов такого висновку: "здійснюючи аналіз ст. 242 ГПК України, а також п.п. 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20 виснував, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРПОУ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (постанови Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20. Як свідчать матеріали справи, ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, про відкладення підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті та з інших процесуальних питань, а також ухвали апеляційного господарського суду про залишення апеляційної скарги без руху та про відкриття апеляційного провадження надсилалися в Єдиний державний реєстр судових рішень для оприлюднення для загального доступу, вони також направлялися ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцією на його адресу - АДРЕСА_1 (зазначена особисто відповідачем 2 у поданому до суду першої інстанції відзиві, апеляційній скарзі, а також міститься у інформаційній довідці Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 ), проте були повернуті до судів із зазначенням причин повернення "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання". Звідси отримання скаржником від судів вказаних процесуальних документів перебувало поза межами контролю цих судів. Отже, про наявність провадження у цій справі та про її розгляд учасники справи, у тому числі, й відповідач 2 - ОСОБА_2 , повідомлялися судами попередніх інстанцій, про що свідчать матеріали справи і про це наголошували суди".

Верховний Суд у постанові від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 виснував таке: "колегія суддів Касаційного господарського суду враховує наявність у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 та від 12.02.2019 у справі № 906/142/18 правової позиції про те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи. Проте така правова позиція не може бути застосована при розгляді цієї справи, оскільки у вказаних справах мали місце інші фактичні обставини, відмінні від обставин у цій справі. У справах № 752/11896/17, № 906/142/18 були відсутні докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток, тобто відповідач не був повідомлений про існування судового провадження щодо нього, про час та місце розгляду справи. На відміну від обставин справ № 752/11896/17, № 906/142/18, у цій справі ОСОБА_3 безумовно була обізнана про існування судового провадження, тому що саме вона подавала апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2019. Повідомивши суду як засіб зв`язку поштову адресу, ОСОБА_3 мала вживати заходів, щоб дізнатися про стан провадження за її апеляційною скаргою, стан надходження поштових відправлень".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2025 у справі № 990/47/24 зазначила, що: "ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед має активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення".

Частиною 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є "правова передбачуваність" та "правова визначеність". Принцип "правової визначеності" вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності як самих правових норм, так і того, як ці норми мають бути застосовані судами у подібних правовідносинах. Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того саме така діяльність суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції встановлено, зокрема таке:

- ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.11.2022 у справі було призначено комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизи, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України і зобов`язано сторін, у разі необхідності, подати на вимогу експертів всі документи, необхідні для проведення експертизи. На час проведення експертизи та отримання висновку експерта провадження у справі № 910/4862/21 було зупинено;

- у зв`язку з надходженням від експертної установи листа від 28.12.2022 з клопотанням судового експерта, який виконує судову експертизу у справі № 910/4862/21 про надання сторонами доказів, ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2023 поновлено провадження у справі № 910/4862/21 та призначено розгляд клопотання експерта на 07.02.2023;

- у підготовче засідання 07.02.2023 позивач (відповідач за зустрічним позовом) не з`явився. Про час та місце засідання повідомлявся;

- ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.02.2023 позивача (відповідач за зустрічним позовом) було викликано в підготовче засідання на 14.03.2023 для розгляду клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру та додаткового відібрання у ОСОБА_1. експериментальних зразків підпису. Явку визнано обов`язковою;

- 21.02.2023 до суду від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи;

- ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання 14.03.2023 не відбулося через оголошення повітряної тривоги в м. Києві. Повідомлено, що наступне засідання у справі призначено на 11.04.2023. Явку представників сторін визнаною обов`язковою;

- у підготовче засідання 11.04.2023 позивач (відповідач за зустрічним позовом), який повідомлений про розгляд справи, повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив;

- ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.04.2023. Вказаною ухвалою також викликано представників сторін в судове засідання;

- у судове засідання 25.04.2023 позивач (відповідач за зустрічним позовом) не з`явився (втретє), про час та місце повідомлявся належним чином, жодних клопотань про причини неявки, а також зміну місцезнаходження до суду не направив.

При цьому апеляційний господарський суд зазначив таке:

- ухвалою суду першої інстанції від 18.01.2023 у справі № 910/4862/21 було поновлено провадження у справі, призначено розгляд клопотання експерта на 07.02.2023. У матеріалах справи наявний конверт (з штрих-кодом 707), в якому ТОВ "Катіс-Продукт" надсилалася вказана ухвала, однак який повернувся без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до інформації, що міститься на конверті, він надсилався ТОВ "Катіс-Продукт" на адресу: 29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53. Відповідно до інформації, що міститься в ЄДРПОУ, адресою ТОВ "Катіс-Продукт" є: 32265, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Жванець, вул. Центральна, буд. З А, яка за час розгляду справи не змінювалася. Отже, ухвала Господарського суду м. Києва від 18.01.2023 була направлена за неналежною адресою, а тому ТОВ "Катіс-Продукт" не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду справи;

- ухвалою від 14.03.2023 суд першої інстанції повідомив сторін про те, що підготовче засідання 14.03.2023 не відбулося через оголошення повітряної тривоги в м. Києві і що наступне засідання призначено на 11.04.2023. У матеріалах справи наявний конверт (з штрих-кодом 961), в якому ТОВ "Катіс-Продукт" надсилалася вказана ухвала, однак який повернувся без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою";

- ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.04.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25.04.2023. У матеріалах справи наявні конверти (з штрих-кодами 970, 172), в яких ТОВ "Катіс-Продукт" надсилалася вказана ухвала. Відповідно до інформації, що міститься на конверті з штрих-кодом 970, він надсилався ТОВ "Катіс-Продукт" на адресу: 29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53, проте вказана адреса не належить ТОВ "Катіс-Продукт". Направлення поштового відправлення за неналежною адресою не може вважатися належним повідомленням особи про розгляд справи;

- поштове відправлення 172), яке також наявне в матеріалах справи, повернулося до суду без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Як убачається з відмітки на конверті, він повернувся на адресу суду 05.05.2023, тобто станом на 25.04.2023 (на момент постановлення відповідної ухвали), Господарський суд м. Києва не володів достовірною інформацією про належне/ неналежне повідомлення позивача про дату та час судового засідання.

Здійснивши аналіз норм права, які регулюють спірні правовідносини, висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційні скарзі, а також оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, Верховний Суд вважає, що апеляційним господарським судом не враховано того, що ТОВ "Катіс-Продукт" безумовно було обізнане про існування судового провадження у цій справі, оскільки саме воно подавало первісний позов про стягнення з ТОВ "Нано Оіл Груп" заборгованості, заяву про визнання правочину, що пов`язаний з предметом спору, недійсним, а також клопотання про призначення експертизи у справі; не здійснив аналізу ст.ст. 226, 236, 242 ГПК України, а також не врахував того, що у матеріалах справи наявні документи, в яких саме ТОВ "Катіс-Продукт" зазначило, що адресою для його листування з судом є: 29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53. Поза увагою апеляційного господарського суду залишилося, зокрема і те, що, направляючи ТОВ "Катіс-Продукт" рекомендованим листом ухвали від 18.01.2023 (ця ухвала повернулася на адресу суду без вручення у зв`язку "із закінченням терміну зберігання" (т. 4, а.с. 15-20) та від 07.02.2023, 14.03.2023, 11.04.2023 (направлялися як на адресу місцезнаходження ТОВ "Катіс-Продукт", зазначену в ЄДРПОУ та були повернуті на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", так і на адресу для листування (повернулися на адресу суду "за закінчення терміну зберігання" (т. 4, а. с. 27-31, 48-52, 67-80)), суд першої інстанції вжив належних та необхідних заходів для повідомлення ТОВ "Катіс-Продукт" про дату, час і місце розгляду справи № 910/4862/21 у суді першої інстанції.

Отже, убачається, що суд першої інстанції належним чином виконав обов`язок щодо направлення на адресу ТОВ "Катіс-Продукт" повідомлення (ухвали) про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції та, що неотримання ТОВ "Катіс-Продукт" відповідних ухвал було пов`язане саме із його суб`єктивною поведінкою і, що перебувало поза межами контролю суду першої інстанції (див., зокрема постанову Верховного Суду від 30.09.2025 у справі № 910/6088/22) і що не може свідчити про неправомірність дій суду першої інстанції. Верховний Суд вважає, що ці обставини спростовують висновки апеляційного суду про те, що ТОВ "Катіс-Продукт" не було належним чином повідомлене про засідання суду першої інстанції.

Встановивши, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) в підготовчі засідання 07.02.2023, 11.04.2023 та судове засідання 25.04.2023 не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав та не виконав вимог ухвал суду від 18.01.2023 та 07.02.2023, що унеможливило проведення судової експертизи та розгляд заяви про визнання правочину, що пов`язаний з предметом спору, недійсним, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про наявність передбачених ГПК України умов, за яких позовна заява ТОВ "Катіс-Продукт" про стягнення заборгованості та заява ТОВ "Катіс-Продукт" про визнання правочину, що пов`язаний з предметом спору, недійсним підлягала залишенню без розгляду. Такі висновки суду першої інстанції, на відміну від апеляційного господарського суду, також узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що постанова апеляційного господарського суду не є такою, що ухвалена відповідно до норм ст.ст. 86, 226, 236 ГПК України.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та залишення без змін ухвали Господарського суду м. Києва від 25.04.2023, яка є законною і обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нано Оіл Груп" задовольнити.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 910/4862/21 скасувати.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 25.04.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.