ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.2026 Справа №905/960/25

за позовом: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м.Київ, вул.Шота Руставелі, 9А, ) в особі філії «Карпатський лісовий офіс» (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Собранецька, 156, )

до відповідача: Приватного підприємства «Зелений гай» (87537, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Купріна, 15, )

про стягнення 74469,37 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Білогубова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», м.Київ в особі філії «Карпатський лісовий офіс», м.Ужгород звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного підприємства «Зелений гай», м.Маріуполь про стягнення суми боргу у розмірі 74469,37 грн, де:

- 36685,24 грн - основний борг;

- 31060,16 грн - інфляційні втрати;

- 6723,97 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості поставлених лісоматеріалів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025 для розгляду вказаної справи була визначена суддя Сковородіна О.М.

Ухвалою суду від 18.09.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/960/25, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 05.11.2025 з метою отримання від позивача пояснень по суті позовних вимог, суд призначив судове засідання в режимі відеоконференції за участю всіх учасників судового процесу на 17.11.2025.

Ухвалою суду від 17.11.2025 судове засідання було відкладене на 09.12.2025, через технічний збій в роботі апаратно-програмного комплексу зали судових засідань, встановлено позивачу строк на виконання вимог ухвал суду від 18.09.2025, від 05.11.2025 та від 17.11.2025 в частині надання письмових пояснень до 05.12.2025.

03.12.2025 через підсистему «Електронний суд» до господарського суду надійшли письмові пояснення б/н від 02.12.2025, за змістом яких позивач посилався на обставини викладені в позові та додатково, зокрема, зазначав, що:

- товарно-транспортні накладні серії ЛВБ №366799 від 20.07.2019, ЛВБ №366572 від 09.05.2019, ЛВБ №366527 від 19.04.2019 відображають перевезення та відпуск деревини відповідачу у період, коли місцезнаходженням підприємства була Львівська область, Миколаївський район, с.Розвадів, що повністю узгоджується з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (адреса дійсна до 26.04.2021);

- оригінали товарно-транспортної накладної ЛВБ №366527 від 19.04.2019 та довіреності №10 від 02.05.2019 не можуть бути надані до суду, оскільки вони знаходяться в архіві підприємства.

Ухвалою суду від 09.12.2025 розгляд справи відкладено на 16.12.2025, у зв`язку із зайнятістю представника позивача в іншому судовому провадженні.

У зв`язку з призначенням Сковородіної О.М. на посаду судді Північного апеляційного господарського суду, розпорядженням №02-01/81 від 16.12.2025 керівника апарату Господарського суду Донецької області призначений повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.12.2025 для розгляду справи №905/960/25 визначено суддю Паляницю Ю.О.

Ухвалою суду від 18.12.2025 прийнято справу №905/960/25 до провадження судді Паляниці Ю.О., розгляд справи по суті призначено на 22.01.2026.

Представник відповідача у жодне судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі №905/960/25 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження, з огляду на наступне.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 вказаного кодексу, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як свідчать відомості комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», Приватне підприємство «Зелений гай» не має електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі чи її окремій підсистемі (модулі). Тож, судові рішення відповідачу мали надсилатись в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За правилами п.п.10 п.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі повинні міститися, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до інформації, яка наявна у вказаному реєстрі, Приватне підприємство «Зелений гай» зареєстроване у місті Маріуполі Донецької області.

Разом з тим, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 05:30 24.02.2022 на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено і який діє на теперішній час.

Як визначено у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом №376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку громад та територій, м.Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади віднесено до тимчасово окупованих російською федерацією територій України.

Згідно з відомостями, розміщеними на сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» (https://www.ukrposhta.ua/ua), відділення поштового зв`язку в м.Маріуполь тимчасово не функціонують.

Таким чином, направлення поштової кореспонденції за адресою зареєстрованого місцезнаходження відповідача на час розгляду справи не є можливим.

За змістом ч.1 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відтак, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу» публікувались оголошення про відкриття провадження у справі №905/960/25 та призначення відповідних судових засідань.

Окрім того, з отриманої судом відповіді №1789868 від 18.09.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Бобровський М.М. є засновником та керівником Приватного підприємства «Зелений гай», адреса реєстрації - м.Охтирка.

Отже, ухвала від 18.09.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на вказану у вищезазначеній відповіді адресу відповідача.

Поштове відправлення, яким було скеровано наведену ухвалу суду, повернулось з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим, судом вчинялись дії, направлені на встановлення телефонного зв`язку з відповідачем (телефонограма б/н від 19.09.2025).

Також, судом було вжито заходів для направлення ухвали від 18.09.2025 на електронну адресу відповідача . Документ доставлено до електронної скриньки 19.09.2025, про що в матеріалах справи міститься довідка.

У цьому випадку судом також враховано, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на дату прийняття рішення відповідач відзиву не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив.

Приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації ним своїх прав на судовий захист, в т. ч. шляхом надання відповідних заяв по суті справи, спір вирішено за наявними матеріалами в порядку норм ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Поряд з цим, норми ст.43 вказаного кодексу зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 зазначеного нормативно-правового акту, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, приймаючи до уваги зміст клопотання №3 від 19.01.2026 представника позивача про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні учасників справи не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Постановою №1003 від 07.09.2022 Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» погоджено пропозицію Державного агентства лісових ресурсів, зокрема, щодо утворення Державного підприємства «Ліси України» та приєднання до нього спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів. Установлено, що державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються.

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» створене відповідно до наказу №804 від 26.10.2022 Державного агентства лісових ресурсів України «Про створення державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Згідно з наказом №563 від 27.09.2021 Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення Державного підприємства «Турківське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» Державне підприємство «Турківське лісове господарство», , було припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного підприємства «Самбірське лісове господарство», , та визначено, що останнє є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Турківське лісове господарство».

Відповідно до наказу №968 від 04.11.2022 Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» Державне підприємство «Самбірське лісове господарство», , було припинено, шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», .

Наказом №172 від 23.01.2023 Державного агентства лісових ресурсів України затверджено передавальний акт Державного підприємства «Самбірське лісове господарство».

Одночасно, наказом №335 від 23.01.2023 Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» «Про закріплення майна за філією «Самбірське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» було закріплено майно, права та обов`язки, які передані передавальним актом, затвердженим наказом №172 від 23.01.2023 Державного агентства лісових ресурсів України.

Наказом №120 від 13.05.2024 Державного агентства лісових ресурсів України затверджено статут Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в новій редакції.

Підпунктом 1.4.41 п.1.4 статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» визначено, що підприємство є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Самбірське лісове господарство», , на підставі наказу №968 від 04.11.2022 Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення».

Відповідно до наказу №1834 від 18.10.2024 Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» «Про припинення філії «Самбірське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» директору філії «Самбірське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», зокрема, визначено забезпечити передачу активів та пасивів до філії «Карпатський лісовий офіс» згідно із затвердженим передавальним актом.

Наказом №2340 від 31.12.2024 Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом» затверджено, зокрема, передавальний акт активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше по філії, що координується Карпатським лісовим офісом, а саме, філії «Самбірське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

З наведеного вбачається, що всі права та обов`язки Державного підприємства «Турківське лісове господарство» перейшли до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс».

Як зазначає позивач, відповідачем в добровільному порядку не було здійснено оплату заборгованості за поставлений позивачем товар, що стало підставою для звернення Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» з цією позовною заявою до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.184 Господарського кодексу України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого ст.181 цього Кодексу. Також, положеннями ст.181 Господарського кодексу України було передбачено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами (п.1 ч.1 ст.208 Цивільного кодексу України).

В силу норм ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст.640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст.640 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Положеннями ч.1 ст.642 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч.2 ст.642 Цивільного кодексу України).

Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксовані в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною. Аналогійний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у cправі №922/1403/21.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 у справі №910/18812/17, від 08.07.2019 у справі №910/19776/17 та від 04.03.2021 у справі №905/1132/20 дійшов висновку, що зі змісту норми ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину? (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

За змістом ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст.655 вказаного кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.692 зазначеного нормативно-правового акту встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, на підтвердження укладення договору поставки у спрощений спосіб позивач посилався на поставку Державним підприємством «Турківське лісове господарство» лісоматеріалів Приватному підприємству «Зелений гай» згідно з товарно-транспортними накладними при перевезенні деревини автомобільним транспортом:

- серія ЛВБ №366527 від 19.04.2019 на суму 35440,81 грн;

- серія ЛВБ №366572 від 09.05.2019 на суму 51179,45 грн;

- серія ЛВБ №366799 від 20.07.2019 на суму 36685,18 грн;

за які було сплачено частково у розмірі 86620,20 грн, а саме 30.05.2019 - 50000 грн та 31.07.2019 - 36620,20 грн.

Згідно з п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом №363 від 14.10.1997 Міністерства транспорту України, в редакції на момент складання товарно-транспортних накладних, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Однак, зі змісту наданих товарно-транспортних накладних неможливо встановити отримання товару відповідачем, оскільки в графі «деревину одержав» відсутні прізвище, ім`я та по батькові уповноваженого представника Приватного підприємства «Зелений гай», його підпис та печатка підприємства.

Вказані товарно-транспортні накладні містять дані про начальника нижнього складу Державного підприємства «Турківське лісове господарство», який відпустив деревину, та водія, який прийняв вказаний вантаж до перевезення, а також їх підписи, проте дані відповідальної особи вантажоодержувача та її підписи у таких накладних відсутні.

Наразі, в якості перевізника у накладних зазначено Приватне підприємство «Зелений гай», водій Швед С.

Проте, надана до матеріалів справи копія довіреності Приватного підприємства «Зелений гай» свідчить про те, що уповноваженим на отримання 100 кв. м пиломатеріалів листяних порід та 100 кв. м дров букових був директор Мороз Б.В. Доказів щодо уповноваження Шведа С. на перевезення чи отримання товару від імені Приватного підприємства «Зелений гай» матеріали справи не містять.

Також, позивач посилається на здійснену відповідачем часткову оплату лісоматеріалів у розмірі 86620,20 грн. Однак, доказів на підтвердження вказаної оплати відповідачем до матеріали справи не надано, у зв`язку з чим неможливо встановити ким була здійснена оплата, за яку господарську операцію (поставка, надання послуг тощо) та в якому саме розмірі.

Відповідно до ст.129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Сама лише відсутність заперечень учасника судового процесу щодо тих чи інших обставин (наприклад, неподання відзиву на позовну заяву) не свідчить про визнання ним таких обставин: «мовчазне» визнання обставин зі змісту процесуального закону не випливає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, здійснивши відповідну юридичну оцінку всіх доказів, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» до Приватного підприємства «Зелений гай» про стягнення основного боргу підлягають залишенню без задоволення.

Висновки суду про відсутність підстав для стягнення основного боргу, зумовлюють відмову у задоволенні вимог про стягнення 3% річних і інфляційних, оскільки такі вимоги мають похідний характер.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2422,40 грн підлягає віднесенню на позивача.

Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваного позову позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством (без урахування коефіцієнту пониження 0,8 за подання позову в електронній формі), вказана особа не позбавлена права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі 605,60 грн згідно зі ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 22.01.2026.

Повний текст рішення складено 27.01.2026.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця