ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4419/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Шаповаловій Д.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас", 61052, м. Харків, вул. Мала Панасівська, буд. 1
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент", 61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 244 відповідача 2: Військову частину НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 відповідача 3: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків, 61024, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, буд. 61
провизнання неправомірними дій та розірвання договору
за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача 1: не з`явився;

відповідача 2: не з`явився;

відповідача 3: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Теріас" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент", відповідача 2 Військової частини НОМЕР_2 , відповідача 3 Харківського квартирно-експлуатаційного управління, про розірвання договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент», Військовою частиною НОМЕР_2 та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням № 08-01/01 від 01.08.2022 року про спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном, а саме: частково нежитловою будівлею Літ. «П-5», об`єкт нежитлової нерухомості, площею 3 368,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення першого поверху №93-118, загальною площею 2 167,3 кв.м., приміщення другого поверху №68- 96, загальною площею 646 кв.м., приміщення третього поверху №69-88, загальною площею 554,9 кв.м; - нежитловою будівлею літ. «К-1», об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 477, 1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитловою будівлею літ «Л-3» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 526,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитловою будівлею літ «М-1» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 16,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.12.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" (вх. № 4419/24) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Теріас" строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20.12.2024 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 31977/24) на виконання вимог ухвали суду, у якій позивач, просить суд, долучити до матеріалів справи уточнену позовну заяву. Розгляд справи проводити із урахуванням підстав та вимог, викладених в уточненій позовній заяві.

20.12.2024 року від позивача через канцелярію суду надійшла уточнена позовна зава (вх. № 31975/24), у якій позивач, просить суд:

- розірвати договір між ТОВ «ЕСВЕ Девелопмент», Військовою частиною НОМЕР_2 та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна.

- стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теріас» суму сплаченого судового збору (питання щодо розподілу витрат по судовому збору залишає на розсуд суду).

Ухвалою суду від 25.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22 січня 2025 року о 11:20 год.

03.01.2025 року від відповідача 3 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 81/25).

09.01.2025 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 493/25).

13.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 819/25).

13.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 831/25).

17.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 1265/25) про участь у розгляді справи №922/4419/24 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року задоволено клопотання (вх. № 1265/25 від 17.01.2025 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" про участь у розгляді справи №922/4419/24 в режимі відеоконференції.

22.01.2025 року від відповідача 3 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. 1743/25) про долучення документів до матеріалів справи.

22.01.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. 1776/25) про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом відповідно до вимог частини 3 статті 177 господарського процесуального кодексу України за власної ініціативи продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 26 лютого 2025 року о(б) 14:00 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 22.01.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

19.02.2025 року від відповідача 3 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. 4561/25) про долучення документів до матеріалів справи.

25.02.2025 року від відповідача 3 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 4982/25) про заміну назви відповідача.

26.02.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 5107/25) про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом із урахуванням позиції присутніх у підготовчому засіданні представників сторін, дійшов до висновку про задоволення клопотання відповідача вх. № 4982 від 25.02.2025 року про замінити назви відповідача 3 у зв`язку із переформуванням. Замінено назву відповідача 3 з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено усне клопотання відповідача 1 про поновлення строку на подання доказів. Поновлено відповідачу 1 на підставі статті 119 Господарського процесуального кодексу України строк на подання доказів, долучено до матеріалів справи, та подальший розгляд справи ведеться з їх урахуванням.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12 березня 2025 року о(б) 11:00 год.

07.03.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6003/25) про витребування доказів.

12.03.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6346/25).

Ухвалою суду від 12.03.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом із урахуванням вимог статті 81 Господарського процесуального кодексу України задоволено клопотання позивача (вх. № 6003/25 від 07.03.2025 року) про витребування доказів. Витребувано у відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" оригінал акта про повернення нерухомого майна за договором безкоштовного використання нерухомого майна №08/01-01 від 01.08.2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" та Харківським квартирно - експлуатаційним управлінням, Військовою частиною НОМЕР_2 для огляду у судовому засіданні, та долучення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.03.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 14 березня 2025 року о(б) 12:00 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

14.03.2025 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6603/25).

Ухвалою суду від 14.03.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19 березня 2025 року о(б) 13:40 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

14.03.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6667/25) про призначення експертизи.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом із урахуванням вимог статті 81 Господарського процесуального кодексу України за власною ініціативою витребувано у відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" оригінали : договору № 08-01/01 (на спільне безкоштовне використання нерухомого майна) від 01.08.2022 року; акту від 01.08.2022 року приймання - передачі нерухомого майна згідно договору (безкоштовного використання нерухомого майна) № 08-01/01 від 01.08.2022 року.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом зобов`язано відповідача 1 надати оригінали документів у строк до 25.03.2025 року.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25 березня 2025 року о(б) 15:20 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача та відповідача 1 про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

20.03.2025 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшло повідомлення (вх. № 7159/25).

25.03.2025 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшли заперечення (вх. № 7525/25).

25.03.2025 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 7557/25) про долучення документів.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року клопотання (вх. № 6667 від 14.03.2025 року) позивача про призначення судової експертизи задоволено частково. Призначено у справі № 922/4419/24 судову комплексу почеркознавчу та технічну експертизу документів, а саме: 2.1. в частині почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: Чи підпис на акті від 01.08.2022 року про повернення нерухомого майна за договором на спільне безкоштовне використання нерухомого майна № 08-01/01 від 01.08.2022 року накладено, а саме заступником директора ТОВ «Есве Девелопмент» - ОСОБА_1 чи іншою особою? Чи відповідає підпис на акті від 01.08.2022 року повернення нерухомого майна заступника директора ТОВ «Есве Девелопмент» - ОСОБА_1 даті виготовлення акту та договору від 01.08.2022 року № 08-01/01, а саме 01.08.2022 року? 2.2. в частині технічної експертизи документів, на вирішення якої поставити наступні питання: Чи відповідає акт від 01.08.2022 року повернення нерухомого майна даті створення документу, а саме 01.08.2022 року, даті укладання договору від 01.08.2022 року та акту приймання - передачі нерухомого майна 01.08.2022 року? Якщо акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року не відповідає, то у який період часу було створено акт від 01.08.2022 року повернення нерухомого майна? Проведення експертизи доручено експертам Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" оригінали 15 документів, які підписані включно до 01.08.2022 року. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Теріас" та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" надати витребувані судом документи у строк до 02.04.2025 року. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" оригінали 15 документів, які підписані з 01.08.2022 року включно. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Теріас" та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" надати витребувані судом документи у строк до 02.04.2025 року. Обов`язки по оплаті витрат по експертизі покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Теріас". Зобов`язано позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Теріас" на протязі трьох банківських днів з дня отримання рахунку, оплатити рахунок. Докази оплати надати експертній установі, та копію оплати надати Господарському суду Харківської області. Для проведення експертизи направлено до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України матеріали справи № 922/4419/24. Провадження у справі № 922/4419/24 зупинено до отримання висновку з комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України. В іншій частині клопотання (вх. № 6667 від 14.03.2025 року) позивача про призначення судової експертизи - відмовлено.

01.04.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів (вх. № 8162/25).

05.05.2025 року від Військової частини НОМЕР_2 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10996/25).

Відповідно до супровідного листа від 20.06.2025 року № 922/4419/24/ 001032/25 матеріали судової справи № 922/4419/24 було направлено судом на адресу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України для проведення експертизи.

22.07.2025 року матеріали справи повернулись до Господарського суду Харківської області, разом із клопотанням від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України через канцелярію суду надійшов лист (вх. № 1102/25) та клопотання (вх. № 16979/25) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи.

22.07.2025 року від Військової частини НОМЕР_2 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 17029/25) про заміну відповідача.

Ухвалою суду від 05.08.2025 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.08.2025 року відзив на позовну заяву (вх. № 10996/25 від 05.05.2025 року) та додані до нього документи повернуто без розгляду Військовій частині НОМЕР_2 . Клопотання (вх. № 17029/25 від 22.07.2025 року) про заміну відповідача та додані до нього документи повернуто без розгляду Військовій частині НОМЕР_2 . Судом роз`яснено відповідачу 2, що оскільки відзив на позовну заяву (вх. № 10996/25 від 05.05.2025 року), клопотання (вх. № 17029/25 від 22.07.2025 року) про заміну відповідача та додані до них документи було подані до Господарського суду Харківської області в електронному вигляді, суд не здійснює повернення роздрукованих документів у паперовому вигляді відповідачу 2.

06.08.2025 року від відповідача 2 через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 18159/25) про заміну сторони.

07.08.2025 року від Товариство з обмеженою відповідальністю "Теріас" через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 18198 від 07.08.2025 року) про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року клопотання (вх. № 18198 від 07.08.2025 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції задоволено частково.

11.08.2025 року від відповідача 2 Військової частини НОМЕР_2 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 18481/25 від 11.08.2025 року) про заміну відповідача, у якому останній зазначає, що на підставі спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2025 року № Д-321/78/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році? та директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.10.2025 № Д-41/ДСК військова частина НОМЕР_2 з 01.08.2025 ліквідовується, код ЄДРПО анулюється, а правонаступником визначено - військову частину НОМЕР_1 . На підставі вищенаведеного, просить допустити в порядку правонаступництва та замінити у справі військову частину НОМЕР_2 належною стороною - правонаступником військовою частиною НОМЕР_1 .

12.08.2025 року від Квартирно-експлуатаційний відділу міста Харкова через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 18541) про проведення засідання за відсутності учасника справи.

12.08.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 18577/25) у якому останній, просить суд, підготовче засідання призначене на 13.08.2025 року відкласти на іншу дату.

13.08.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 18624) у яких останній, зокрема просить суд, задовольнити клопотання експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (вх. № 16979/25 від 22.07.2025 року) у повному обсязі. Зобов`язати відповідача-1 (ТОВ "ЕСВЕ Девелопмент") та відповідача-2 (Військова частина НОМЕР_2 ) забезпечити надання експертам усіх без винятку матеріалів та зразків, перелічених у їхньому клопотанні. Встановити для відповідачів чіткий та мінімально необхідний строк для виконання вимог експертів, але не більше 45 календарних днів, як зазначено клопотанні експерта.

Ухвалою суду від 13.08.2025 року клопотання (вх. № 18159/25 від 06.08.2025 року) про заміну відповідача та додані до нього документи повернуто без розгляду Військовій частині НОМЕР_2 . Роз`яснено відповідачу 2, що оскільки клопотання (вх. № 18159/25 від 06.08.2025 року) про заміну відповідача та додані до них документи було подані до Господарського суду Харківської області в електронному вигляді, суд не здійснює повернення роздрукованих документів у паперовому вигляді відповідачу 2.

Ухвалою суду від 13.08.2025 року заяву Квартирно-експлуатаційний відділу міста Харкова (вх. № 18541 від 12.08.2025 року) та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" (вх. № 18577/25 від 12.08.2025 року) - задоволено. Клопотання (вх. № 18481/25 від 11.08.2025 року) відповідача 2 Військової частини НОМЕР_2 про заміну відповідача - задоволено. Замінено у справі № 922/4419/24 відповідача 2 військову частину НОМЕР_2 на правонаступника відповідача 2 - Військову частину НОМЕР_1 . Відкладено підготовче засідання у справі на "20" серпня 2025 р. о(б) 13:20 год. Клопотання позивача викладене у наданих до суду письмових поясненнях (вх. № 18624 від 13.08.2025 року) - задоволено. Зобов`язано сторони у строк по 20.08.2025 року до 12:45 год. надати через канцелярію суду документи визначені експертом у клопотанні № 9244/9245/10302 (вх. № 1102/25 від 25.07.2025 року) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи.

14.08.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 18775 від 14.08.2025 року) про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15.08.2025 року клопотання (вх. № 18775 від 14.08.2025 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції - задоволено частково.

15.08.2025 року від відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 18869 від 15.08.2025 року) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 18.08.2025 року заяву (вх. № 18869 від 15.08.2025 року) відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

19.08.2025 року від відповідач 2 через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 19123), у яких зокрема зазначає, що ухвалою суду від 13.08.2025 у вказаній справі клопотання позивача викладене у наданих до суду письмових поясненнях (вх. № 18624 від 13.08.2025 року) задоволено. Зобов`язано сторони у строк по 20.08.2025 року до 12:45 год. надати через канцелярію суду документи визначені експертом у клопотанні № 9244/9245/10302 (вх. № 1102/25 від 25.07.2025 року) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи. У зв`язку із чим, надано акт від 20.07.2025 року.

Ухвалою суду від 20.08.2025 року клопотання судового експерта № 9244/9245/10302 (вх. № 16979/25 від 25.07.2025 року) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи у справі № 922/4419/24 задоволено частково. Постановлено, провести судову комплексу почеркознавчу та технічну експертизу документів відповідно до ухвали суду від 25.03.2025 року у справі 922/4419/24 за наявними у справі документами. В частині клопотання судового експерта № 9244/9245/10302 (вх. № 16979/25 від 25.07.2025 року) зміни виду призначеної експертизи - відмовлено. В частині клопотання судового експерта № 9244/9245/10302 (вх. № 16979/25 від 25.07.2025 року) щодо дозволу на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у досліджуваному документі та у порівняльних зразках - задоволено. Дозволено судовому експерту Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України вирізання штрихів рукописних записів та підписів у досліджуваному документі та у порівняльних зразках. Провадження у справі № 922/4419/24 зупинено. Постановлено направити до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України ухвалу суду та матеріали справи № 922/4419/24.

21.08.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 19278/25).

08.09.2025 року від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 20490/25).

11.09.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 20868/25) про долучення документів.

08.12.2025 року від відповідача 2 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 28456/25).

Ухвалою суду від 08.12.2025 року провадження у справі № 922/4419/24 поновлено. Підготовче засідання у справі призначено на 12 грудня 2025 року о 13:00 год. Запропоновано сторонам у строк по 11.12.2025 року (включно) надати письмові пояснення щодо повідомлення про неможливість надання висновку експертів № 9244/9245/10302 за господарською справою № 922/4419/24 складеного 27.11.2025 року. Явку часників справи у підготовче засідання визнано обов`язковою.

Ухвалою суду від 08.12.2025 року відзив відповідача 2 на позовну заяву (вх. № 28456/25 від 08.12.2025 року) та додані до нього документи повернуто без розгляду. Також, судом роз`яснено відповідачу 2, що оскільки відзив та додані до нього документи було подано до Господарського суду Харківської області в електронному вигляді, суд не здійснює повернення роздрукованих документів у паперовому вигляді.

09.12.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 28714 від 09.12.2025 року) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 09.12.2025 року клопотання (вх. № 28714 від 09.12.2025 року) позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

12.12.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 29054/25) щодо оцінки доказів, застосування наслідків ухилення від участі в експертизі та визнання доказу неналежним, недопустимим і недостовірним.

12.12.025 року від ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшли пояснення у справі (вх № 29064/25).

12.12.025 року від відповідача 2 через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 29078/25), у якому останній, просить суд, підготовче судове засідання по вказаній справі, яке відбудеться 12.12.2025 року о 13-00 год. проводити без участі представника військової частини НОМЕР_1 . Повідомити військову частину НОМЕР_1 про дату та час розгляду справи по суті позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 15 грудня 2025 року о(б) 14:00 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 12.12.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

15.12.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення (вх. № 29199/25).

15.12.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про долулення доказів (вх. № 29222/25) та поновлення строку на їх подання.

Ухвалою суду від 15.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено клопотання відповідача 2 (вх. № 29222/25 від 15.12.2025 року), поновлено строк на подання доказів, та долучено їх до матеріалів справи. Також, судом зазначено, що клопотання позивача з процесуальних питань, яке було подано до суду, буде вирішено під час розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 15.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2025 року о(б) 10:30 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 15.12.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом із урахуванням відсутності 24.12.2025 року у приміщенні суду електропостачання з розгляду справи по суті оголошено перерву до 14 січня 2026 року о(б) 13:40 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача та відповідача 1 від 24.12.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Суд у судовому засіданні 14.01.2026 року перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі чим, ухвалою суду від 14.01.2026 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом повідомлено сторін у справі, що оголошення рішення скороченого (вступної та резолютивної частини) відбудеться 21 січня 2026 року о(б) 11:50 год.

Уповноважені представники сторін у призначене судове засідання 14.01.2026 року не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку у призначене судове засідання уповноважених представників сторін, судом у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України було підписано рішення скорочене (вступну та резолютивну) його частини без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теріас» є власником 1/2 частки в праві власності на нежитлові будівлі:

- нежитлова будівля Літ. «П-5» загальною площею 31 679,5 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №910;

- нежитлова будівля Літ. «К-1», об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 477, 1кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №359;

- нежитлова будівля Літ. «Л-3» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 526,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №360;

- нежитлова будівля Літ. «М-1» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 16,8 кв.м. за адресою: м. Харквв, вул. Мала Панасівська, 1, договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №361.

Інша 1/2 частка у праві власності на зазначені нежитлові будівлі належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачу 1).

Позивачу стало відомо, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідач 1), Військовою частиною НОМЕР_2 (відповідач 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (відповідач 3) укладено договір спільного тимчасового безкоштовного використання нерухомого майна за №08-01/01 від 01.08.2022 року.

Відповідно до договору № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідач 1) надало Військовій частині НОМЕР_2 (відповідач 2) можливість на спільне безкоштовне використання нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідач 1), яке складається з:

- частково нежитлової будівлі Літ. «П-5», об`єкт нежитлової нерухомості, площею 3 368,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1, а саме: приміщення першого поверху №93-118, загальною площею 2 167,3 кв.м., приміщення другого поверху №68-96, загальною площею 646 кв.м., приміщення третього поверху №69-88, загальною площею 554,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав на нерухоме майно: 101;

- нежитлової будівлі Літ. «К-1», об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 477, 1кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав на нерухоме майно:01;

- нежитлова будівля літ «Л-3» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 526,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав на нерухоме майно:01;

- нежитлова будівля літ «М-1» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 16,8 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Мала Панасівська 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав на нерухоме майно:01.

Вказане на думку позивача свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідач 1) фактично передало за договором на спільне безкоштовне використання нерухомого майна від 01.08.2022 року об`єкти нерухомого майна які належать на праві спільної часткової власності як Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачу 1) так і Товариству з обмеженою відповідальністю «Теріас» (позивачу).

За твердженнями позивача, останнім згоди передбаченої статтею 358 Цивільного кодексу України та повноважень на укладання договору тимчасового безоплатного використання нерухомого майна, або будь-яких інших договорів на користування, управління і т. і., Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачу 1) або іншим особам не надавало. Отже, Тоавариство з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідач 1), укладаючи договір спільного тимчасового безоплатного використання нерухомого майна №08-01/01 від 01.08.2022 року, неправомірно розпорядилось належним на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Теріас» (позивачу) нерухомим майном за адресою м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1.

Вказане на думку позивача свідчить про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідач 1), Військова частина НОМЕР_2 (відповідач 2) та Харківське квартирно-експлуатаційне управління (відповідач 3) уклавши договір спільного тимчасового безоплатного використання нерухомим майном від 01.08.2022 року порушили також Конституційні права бенефіціарних власників Товариства з обмеженою відповідальністю «Теріас» (позивача).

У зв`язку із чим, позивач звернувся з позовом до суду про розірвання договору № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачем 1), Військовою частиною НОМЕР_2 (відповідачем 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (відповідачем 3).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позивач для захисту своїх прав на вільне володіння майном обрав спосіб захисту у вигляді розірвання договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент", Військовою частиною НОМЕР_2 та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна, оскільки як зазначає позивач, Товариству з обмеженою відповідальністю «Теріас» (позивач) на праві власності належить 1/2 частки в праві власності на нежитлові будівлі:

- нежитлова будівля Літ. «П-5» загальною площею 31 679,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №910;

- нежитлова будівля Літ. «К-1», об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 477, 1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівліпродажу нерухомого майна від 19.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №359;

- нежитлова будівля Літ. «Л-3» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 526,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №360;

- нежитлова будівля Літ. «М-1» об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 16,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстр. №361.

Інша 1/2 частка у праві власності на зазначені нежитлові будівлі належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачу 1).

В подальшому позивачу стадо відомо, що 01.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачем 1), Військовою частиною НОМЕР_2 (відповідачем 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (відповідачем 3) було укладено договору № 08-01/01 на спільне безкоштовне використання нерухомого майна.

Вказане за твердженнями позивача свідчить про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачем 1) без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Теріас» (позивача) фактично передало за договором на спільне безкоштовне використання нерухомого майна від 01.08.2022 року об`єкти нерухомого майна які належать на праві спільної часткової власності як відповідачу 1 так і позивачу.

При цьому, відповідач 1, укладаючи спірний договір спільного тимчасового безоплатного використання нерухомого майна №08-01/01 від 01.08.2022 року, неправомірно розпорядилось належним на праві власності позивачу нерухомим майном за адресою м. Харків, вул. Мала Панасівська, 1 та порушує майнові права позивача як співвласника зазначеного нерухомого майна, оскільки відповідач 1 володіючи 1/2 часткою у праві власності на зазначені нежитлові будівлі, усвідомлював і розумів що має у своїй власності право тільки на частку у володінні нежитлових будівлях, свідомо порушило статті 355, 356 358, 181 Цивільного кодексу України та ввело в оману Військову частину НОМЕР_2 та Харківське - квартирно експлуатаційне управління не надавши достовірної інформації з приводу права на володіння та користування майном.

Вказані обставини із посиланням позивача зокрема на постанову КЦС ВС від 16.09.2020 року у справі № 344/5437/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року в справі № 761/5115/17 свідчать про те, що укладений між відповідачами договір від 01.08.2022 року № 08-01/01 не відповідає вимогам статей 358, 760, 761, 827 Цивільного кодексу України та підлягає розірванню у судовому порядку, оскільки:

- укладений особою (відповідачем 1), яка не мала права одноосібно передавати спільне майно (навіть у вигляді своєї частки) у користування третій особі без згоди іншого співвласника (позивача);

- предметом договору визначено 1/2 частки у праві власності, що не є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, яку можна передати в користування окремо від усього об`єкта без визначення порядку користування спільним майном.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (статті 317 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Натомість, Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 Цивільного кодексу України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно з вимогами частин 1,2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

При цьому, за змістом статей 203, 215, 217 Цивільного кодексу України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Як вбачається із спірного договору № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна, останній укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачем 1), Військовою частиною НОМЕР_2 (відповідачем 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (відповідачем 3).

При цьому, пунктами 10.8., 10.9. договору № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна визначено, що у разі припинення або розірвання цього договору сторона 2 повністю звільняє майно сторони 1 протягом трьох робочих днів.

Майно вважається звільненим стороною 2 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна від сторони 2. Обов`язок щодо складання акта-передачі приймання майна покладається на сторону.

При цьому, як вже зазначалося, предметом позову у цій справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріос" про розірвання договору № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна, укладеного між відповідачами у справі з підстав, зокрема, укладення оспорюваного правочину без згоди іншого співвласника такого майна.

Згідно зі статті 358 Цивільного кодексу України слідує, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, стаття 358 Цивільного кодексу України передбачає, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тобто виражають волю щодо використання саме спільним майном в межах своєї частки.

Положення вказаних норм жодним чином не обмежують права співвласника на самостійне звернення з позовом до суду для захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, по відношенню до іншого співвласника. Інше тлумачення даної норми призвело б до обмеження або порушення фундаментальних прав, гарантованих Конституцією України, зокрема, права на звернення до суду за захистом.

З аналізу вищевикладеного, наявних у матеріалах справи доказів та заявлених позивачем позовних вимог слідує, що оскільки позивач не є стороною спірного договору, то фактично позовні вимоги зводяться до недійсності спірного договору безкоштовного використання нерухомого майна № 08-01/01 від 01.08.2022 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент» (відповідачем 1), Військовою частиною НОМЕР_2 (відповідачем 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (відповідачем 3), а не як зазначено позивачем про його розірвання.

При цьому суд враховує, що під час розгляду спорів необхідно чітко відмежовувати розірвання договору від визнання його недійсним.

Підставою для визнання правочину недійсним є невідповідність вимогам закону під час укладання договору, а підставою розірвання договору (окрім згоди сторін) є неналежне виконання або невиконання його умов чи умов, встановлених для такого договору законом.

Суд звертає увагу, що на відміну від визнання договору недійсним, розірвання договору припиняє його дію лише на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі №916/667/18).

У зв`язку із чим, посилання позивача, як на підставу для розірвання договору на норми статей 358, 760, 761 та 827 Цивільного кодексу України не приймаються судом, оскільки норми статей 358, 760, 761 та 827 Цивільного кодексу України регулюють порядок здійснення права спільної часткової власності, вимоги до предмета договору та правомочності сторін договору найму (позички), а також особливості правового режиму договору позички.

Разом з тим, застосування зазначених норм спрямоване насамперед на захист прав та інтересів сторін відповідного договірного зобов`язання.

З аналізу вищевикладеного слідує, що доводи позивача щодо невідповідності оспорюваного договору вимогам статей 358, 760, 761, 827 Цивільного кодексу України не можуть бути самостійною та достатньою підставою для його розірвання за позовом особи, яка не є стороною спірного договору, та не свідчать про наявність у позивача порушеного права у обраний ним спосіб, оскільки належним та ефективним способом захисту прав позивача із врахуванням вищевикладеного та відповідно до Цивільного кодексу України є саме визнання спірного договору недійсним. Проте, вимоги про визнання спірного договору недійсним, позивачем заявлено не було.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З аналізу вищевикладеного слідує, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Суд приймає до уваги, що статтею 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи вищевикладене, суд не може виходити за межі позовних вимог та самостійно визнавати договір недійсним, якщо позивач не обрав відповідний спосіб захисту.

У зв`язку із чим, позовні вимоги позивача про розірвання договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент», Військовою частиною НОМЕР_2 та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна не підлягають до задоволення.

Також, суд не приймає посилання позивача на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 344/5437/17 а саме, як зазначає позивач відсутність такої згоди пов`язаних осіб є підставою для визнання недійсними та розірвання договорів оренди/суборенди з ініціативи таких пов`язаних осіб, оскільки у даній справі позивачем заявлено позовні вимоги про визнання за ним право власності на спадкове майно за заповітом. Тобто, позивач, як спадкоємець за заповітом співвласника в спільній частковій власності, пред`явив вимогу про визнання права на частку до відповідача (за вказівкою позивача, відповідач є дочкою спадкодавця та має право на обов`язкову частку). Тому, в справі, що переглядається, підлягали встановленню такі обставини - чи прийняли сторони спадщину, чи відноситься відповідач до осіб, які мають право на обов`язкову частку. Крім того, дану справу постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 344/5437/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Та на постанову Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі за № 6-12цс13 та Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 127/7320/13-ц, а саме, що верховний суд дає рекомендації що при розгляді справ про встановлення порядку володіння і користування майном, яке належить на праві спільної часткової власності, слід враховувати, що встановлення такого порядку можливе саме між співвласниками цього майна, оскільки у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року заявлено позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та усунення перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою. Верховний суд зазначив, що відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При встановленні порядку користування майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина майна з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

У справі від 31.07.2019 року у справі № 127/7320/13-ц позовні вимоги заявлені про встановлення порядку користування житловим приміщенням, та суд послався на правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, та зазначив, що установивши, що сторонам на праві спільної часткової власності належить спірна квартира, у порядку користуванні якої останні добровільно не можуть дійти згоди, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення порядку користування нею.

З вищевикладеного слідує, що у кожній із зазначених справ було заявлено вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою та про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а не про розірвання договору, у зв`язку із чим, судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, свідчить про різний предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, отже правовідносини у вказаних справах не є подібними правовідносинам у даній справі №922/4419/24 ані за предметом, підставами позову, ані за фактично-доказовою базою, як на тому помилково наполягає позивач.

Щодо заяви позивача (вх. № 29054/25 від 12.12.2025 року) щодо оцінки доказів, застосування наслідків ухилення від участі в експертизі та визнання доказу неналежним, недопустимим і недостовірним, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленого клопотання, позивач зазначає, що відповідач 1, будучи обізнаним про те, що експерти отримали дозвіл на вирізання штрихів і готові провести хімічний аналіз давності документа, свідомо проігнорувало обидві ухвали суду щодо надання порівняльних зразків. Така поведінка виходить за межі допустимої процесуальної поведінки та є формою зловмисного перешкоджання правосуддю, оскільки без порівняльних зразків, які є необхідною основою для порівняння, навіть наявність дозволу на вирізання штрихів не дозволяє провести експертизу, а бездіяльність відповідача 1 у даному випадку є формою зловживання процесуальними правами, спрямованою на перешкоджання встановленню істини у справі. Відповідач 1, будучи обізнаним, що надання зразків унеможливить підтвердження експертом факту підробки (штучного старіння) акту, обрав тактику умисного приховування доказів.

Вказане на думку позивача свідчить про те, що оскільки експертиза була призначена для з`ясування можливого факту підробки дати та підпису на спірному акті, а відповідач своїм ухиленням унеможливив її проведення, суд має всі правові підстави визнати факт підробки встановленим, та просить суд, визнати встановленим факт, що акт повернення нерухомого майна, датований 01.08.2022 року, фактично створений у інший період часу (пізніше) та підписаний не ОСОБА_1

Також зазначає, що наданий відповідачем 1 акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року є неналежним доказом, оскільки за своїм змістом та правовою природою він не здатний підтвердити юридичний факт припинення користування майном та його повернення у спосіб, визначений договором.

Також зазначає, що наданий відповідачем акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року є недопустимим доказом, оскільки він не відповідає формі та порядку посвідчення факту повернення майна, які були імперативно погоджені сторонами у договорі.

Вказане на думку позивача свідчить про те, що системний аналіз матеріалів справи та процесуальної поведінки сторін дозволяє зробити однозначний висновок: акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року є сфальсифікованим доказом, який не має юридичної сили та просить суд:

- визнати факт, для з`ясування якого була призначена судова експертиза ухвалою від 25.03.2025 року, а саме: що акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року не відповідає фактичній даті його створення та підписаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

- застосувати до ТОВ «ЕСВЕ Девелопмент» наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені частини 4 статті 102 Господарського процесуального кодексу України.

- визнати акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі № 922/4419/24 та не брати його до уваги при ухваленні рішення.

Щодо визнання факту, а саме: що акт повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року не відповідає фактичній даті його створення та підписаний не ОСОБА_1, а іншою особою та визнання акту повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі № 922/4419/24 та не брати його до уваги при ухваленні рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про розірвання договору, та з огляду на предмет та підстави позову спірні правовідносини сторін виникли з договірних зобов`язань, пов`язаних із укладанням спірного договору, а не щодо акту повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року. При цьому, у межах розгляду даної справи суд перевіряє наявність передбачених законом та договором підстав для його розірвання, на які посилається позивач, як на обґрунтування своїх вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання акта повернення нерухомого майна від 01.08.2022 року неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки з огляду на предмет та підстави позову, суд не виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог і оцінює докази виключно в контексті наявності підстав для розірвання договору.

Щодо застосування до ТОВ «ЕСВЕ Девелопмент» наслідків ухилення від участі в експертизі, передбачені частини 4 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що оскільки у позові відмовлено з підстав того, що позивач не є стороною спірного договору, встановлення обставин, для з`ясування яких призначалася експертиза, не має правового значення для вирішення даної справи по суті. За таких обставин відсутні підстави для застосування до відповідача наслідків ухилення від участі в експертизі, передбачених частиною 4 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідні процесуальні наслідки можуть бути застосовані лише за умови, що результати експертизи мають істотне значення для встановлення обставин, які входять до предмета доказування у справі.

Враховуючи вищевикладене, за висновком суду, доводи позивача щодо необхідності застосування до відповідача наслідків ухилення від участі в експертизі є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із чим, заява позивача (вх. № 29054/25 від 12.12.2025 року) щодо оцінки доказів, застосування наслідків ухилення від участі в експертизі та визнання доказу неналежним, недопустимим і недостовірним не підлягає до задоволення.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, достовірність та імовірність.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України також унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "РуїсТоріха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, пункту 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статтею 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018 року, від 24.04.2019, від 05.03.2020 року Верховного Суду у справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, які залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про розірвання договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСВЕ Девелопмент», Військовою частиною НОМЕР_2 та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням № 08-01/01 від 01.08.2022 року на спільне безкоштовне використання нерухомого майна - не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73, 74, 86, 123, 126, 128, 129, 183, 236 - 238, 240 - 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Реквізити сторін:

позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Теріас" (61052, м. Харків, вул. Мала Панасівська, буд. 1, );

відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 244, );

відповідача 2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , пл. Привокзальна 1, ЄДРПОУ НОМЕР_3 );

відповідача 3: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків (61024, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, буд. 61, ).

Повне рішення складено "02" лютого 2026 р.

СуддяО.О. Ємельянова