АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

29 січня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3299/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 (повний текст складено та підписано 03.11.2025, суддя Смелянець Г.Є.)

у справі №916/3299/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛІТБЕТОНПІВДЕНЬ

до Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД

про стягнення 220 890 грн

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛІТБЕТОНПІВДЕНЬ заборгованість у розмірі 220 890 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3313 грн. 35 коп. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю ЕЛІТБЕТОНПІВДЕНЬ у задоволенні вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД на вищевказане рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що встановлений законом процесуальний строк для подання апеляційної скарги скаржником пропущено, у зв`язку із перебуванням Директора в відпустці, а тому останній не мав змоги фактично отримати судове рішення.

Щодо обов`язку моніторингу електронного кабінету ЄСІТС при веденні господарською діяльності, апелянт просить суд звернути увагу, що ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД» виконує взяті на себе зобов`язання про що свідчить результат пошуку в ЄРСР, де ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД» виступало учасником справи лише в одному провадженні та в статусі позивача. Один з принципів здійснення господарської діяльності ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД» - сумлінне виконання взятих на себе обов`язків, а тому і в поточної діяльності товариства не було прецедентів, які б слугувати приводом для вирішення спорів у судовому порядку з вини ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД».

Ухвалою суду від 24.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25 залишено без руху, визначено Товариству з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме вказати інші причини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25, протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Судом апеляційної інстанції отримано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД про усунення недоліків, зокрема із зазначенням інших причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25.

Так, за твердженням скаржника строк на апеляційне оскарження був пропущений ним з поважним причин, а саме:

- через повітряні тривоги, які унеможливлюють повноцінно функціонувати товариству та значно ускладняють роботу;

- через регулярні відключення світла, внаслідок ворожих атак на критичну інфраструктуру, як в Одеському районі, так і по всій України;

- зазначені обставини виступають істотними перешкодами та спричиняють труднощі як у реалізації прав, так і можуть визнаватись обставинами, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони;

- у зв`язку із необізнаністю щодо судового розгляду даної справи порушено принцип змагальності сторін, який має забезпечувати повноту дослідження обставин справи для ухвалення всебічного та справедливого рішення, що є основним завданням господарського судочинства.

В свою чергу, Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛІТБЕТОНПІВДЕНЬ надало заперечення проти задоволення клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки вважає наведені в ньому причини необґрунтованими.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, розглянувши заяву про усунення недоліків та дослідивши обставини викладені у ній, дійшла наступних висновків.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, оскаржуване рішення складено та підписано судом першої інстанції 03.11.2025.

Отже, останнім днем строку подання апеляційної скарги на вказане рішення є 24.11.2025, з урахуванням вихідних, не робочих днів.

Втім, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25 була подана апелянтом до суду апеляційної інстанції 05.12.2025 засобами електронного зв`язку через систему Електронний суд, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Статтею 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечуєобмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч.11 ст.242 ГПК України).

За приписами ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як вбачається з відомостей, які містяться у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, Товариство з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

У наявних матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документу, а саме оскаржуваного рішення, до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД у відповідності до якої оскаржуване рішення вручено апелянту 04.11.2025 о 23:39.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України визначено, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Наведене свідчить про те, що оскаржуване рішення було вручено апелянту 05.11.2025 та саме з цієї дати він вважається обізнаним про прийняття такого рішення.

Статтею 256 ГПК України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відтак, з огляду на дату отримання скаржником оскаржуваного рішення (05.11.2025), останній мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі подання такої скарги до 25.11.205.

Однак, як вже було вказано вище, апеляційна скарга була подана до суду апеляційної інстанції лише 05.12.2025.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Мушта проти України зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Колегія суддів відзначає, що з правового контексту приписів ст. 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 256 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вирішуючи питання щодо поважності пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025, з огляду на підстави наведені апелянтом у заяві про усунення недоліків зазначає наступне.

Так за твердженням апелянта, ним було пропущено строк на апеляційне оскарження у зв`язку із перебування директора товариства у відпустці та необізнаністю про прийняття оскаржуваного рішення.

Однак, неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта господарювання для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними (висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.11.2022 в справі № 560/15534/21).

У даному випадку, обставини наведені скаржником в підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення зводяться до внутрішньої організації роботи товариства, тобто мають суб`єктивний характер і не свідчать про об`єктивну неможливість вчинити відповідну процесуальну дію в межах встановлених законом строків.

З огляду на таке, перебування керівника товариства у відпустці не є тією об`єктивно непереборною обставиною, яка не залежать від волевиявлення сторони та пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Щодо посилання апелянта на запровадження воєнного стану, повітряні тривоги, що негативно впливають на працездатність товариства, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває й на теперішній час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) вказано, що введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення особі строку оскарження у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили їй вчасно подати апеляційну скаргу (наприклад виїзд з місця проживання у зв`язку з проведенням в місці проживання бойових дій, відсутність інформації про результати розгляду справи та неможливість вчасно її отримати, тощо). Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки у зв`язку із запровадженням такого не може вважатися поважною причиною пропуску цих строків.

Тобто, особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №697/2360/21 та від 19.10.2022 у справі №398/1739/15.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 ГПК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В свою чергу апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження того, що конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану, та його наслідками, завадили вчасно подати апеляційну скаргу, зокрема але не виключно виїзд з місця проживання у зв`язку з проведенням в місці проживання бойових дій, відсутність інформації про результати розгляду справи та неможливість вчасно її отримати, тощо.

Не надано скаржником й доказів того, що оголошення по всій території України, зокрема й місці перебування скаржника, повітряних тривог об`єктивно унеможливило подання цієї апеляційної скарги в межах передбачених ГПК України строків.

До того ж, повітряні тривоги не можуть бути основною причиною для поновлення строку на подання апеляційнї скарги, оскільки повітряні тривоги не мають постійного та довготривалого характеру. Більш того, тривоги оголошуються у різних регіонах України, та не носять постійного, безперервного характеру.

Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на регулярні відключення світла, з огляду на таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.06.2024 № 559/2655/23 (61-5860св24) звернув увагу на те, що застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки воєнний стан на території України оголошено 24 лютого 2022 року і з цього часу відбуваються масовані ракетні обстріли рф населених пунктів України, в тому числі об`єктів критичної інфраструктури, проте такі атаки не проводяться щодня, оскільки це складний логістичний процес. Разом із цим, судочинство в Україні продовжує здійснюватися у встановленому Законом порядку. Не було встановлено в Україні й повного припинення роботи банківських устав, комунальних служб та/або поштового зв`язку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржником не надано доказів на підтвердження того, що протягом усього часу на апеляційне оскарження він не мав доступу до електропостачання, та відповідно об`єктивно не міг своєчасно підготувати та направити до суду апеляційну скаргу.

До того ж, суд зазначає, що апелянт не був позбавлений можливості скерувати скаргу на адресу суду засобами поштового зв`язку, який не припинив виконання своїх функціональних обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від скаржника обставин унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії (Case of Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) заява № 11681/85).

З огляду на вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що наведені апелянтом обставини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними та об`єктивно непереборними, а є виключно суб`єктивними та такими, що залежали від волі самого заявника та жодним чином не виправдовують пропуск строку на оскарження вказаного рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження, а наведені обставини для його поновлення не є обґрунтованими, оскільки спосіб та можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Частиною 4 ст. 261 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені Товариством з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються судом неповажними, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 119, 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ УКРГРАНДБУД на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 по справі №916/3299/25.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.