СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1718/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О. , суддя Тихий П.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.11.2025 у справі №917/1718/25

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

до відповідача Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород, Полтавська область

про стягнення 206 563,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025р. Акціонерне товариство «Укртелеком» (далі- Позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області (далі- Відповідач) про стягнення 206 563,92 грн заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг на пільгових умовах жителям Миргородської МТГ з січня 2024 по грудень 2024 (включно).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.11.2025 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив означене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не досліджено, що він є неналежним Відповідачем у справі, оскільки:

- Миргородська МТГ не входить до території здійснення його повноважень, оскільки саме Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Миргородської міської ради забезпечує реалізацію державної політики у сфері соціального захисту населення Миргородської МТГ;

- у Відповідача відсутні правові підстави і повноваження для розгляду та опрацювання документів, надісланих Позивачем з метою відшкодування витрат понесених внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах жителям Миргородської МТГ протягом 2024 року;

- у Відповідача відсутні будь-які законодавчі та договірні юридичні зобов`язання перед АТ «Укртелеком» в частині надання пільг, як і відсутні повноваження брати бюджетні зобов`язання та здійснювати видатки на відшкодування витрат за надані пільги з послуг зв`язку;

- висновок суду щодо визначення Відповідача розпорядником державного бюджету у коштів питанні відшкодування витрат, понесених внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах жителям Миргородської МТГ - є помилковим;

-судом не взято до уваги той факт, що Відповідач не наділений повноваженнями щодо забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на відповідній території.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №917/1718/25 від 16.12.2025р відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання іншим учасникам справи у строк до 26.12.2025.

Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» міжбюджетні трансферти (субвенції/дотації) із Державного бюджету місцевому бюджету на видатки на пільги з послуг зв`язку не передбачалися, отже належною стороною зобов`язання з компенсації витрат АТ «Укртелеком» за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, яка здійснює свої цивільні права та обов`язки через відповідні органи, яким, у даному випадку, є Відповідач.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду - підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:

- надання Позивачем з січня 2024 року по грудень 2024 року (включно) послуг зв`язку на пільгових умовах жителям (з поіменним списком пільгової категорії громадян за адресами їх реєстрації та розмір пільг за надані послуги зв`язку) Миргородської міської територіальної громади (далі - Миргородська МТГ), що були включені до Реєстру осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 - на загальну суму 206 563,92 грн;

-надсилання Позивачем в період з січня по грудень 2024 року включно засобами поштового зв`язку та на електронну адресу Відповідача листів з поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за спірний період, в паперовому та електронному вигляді, які містять відомості, за якими можливо ідентифікувати особу, перелік її пільг, період їх отримання, місце проживання особи тощо та актами звіряння розрахунків за надані послуги на пільгових умовах;

-повідомлення Позивача листом № 10575/0/2-23/56 від 01.08.2023 від Міністерства соціальної політики України про надання в програмному комплексі Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (далі ЄІССС) доступу органам соціального захисту населення до інформації, що міститься в Реєстрі осіб, які мають право на пільги, як частини Єдиного соціального реєстру, про усі категорії пільговиків, за яким органам соціального захисту населення за зверненням пільговика надано можливість генерування витягу з Реєстру, а також формування статистичних звітів стосовно надання пільговим категоріям громадян визначених законодавством гарантій з можливістю у серпні поточного року верифікувати дані про пільговиків за формою, попередньо узгодженою з ПАТ «Укртелеком», для компенсації наданих пільговикам телекомунікаційних послуг, що відповідає набору даних, що раніше були у формі № 1-пільга (наказ Мінсоцполітики від 21.04.2003 № 100, яким було затверджено форму № 1-пільга, втратив чинність згідно з наказом Мінсоцполітики від 05.12.2022 № 332);

- надсилання Позивачем на адресу Відповідача листа від 10.07.2025 року № 80С914.012-175 з проханням відшкодувати витрати за надані послуги зв`язку на пільгових умовах у сумі 206 563,92 грн та перевірити надану в Розрахунках видатків інформацію, і у разі виявлення розбіжностей щодо кількості пільговиків або розміру пільг, надіслати їх на його електронну адресу ;

-надання Відповідачем Позивачу відповіді у листі № 03-08/1063 від 18.07.2025 про відсутність субвенцій із Державного бюджету місцевому бюджету на 2024 рік на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України та відсутності в громаді Програми фінансування витрат на надання пільг окремим категоріям громадян за послуги зв`язку;

-направлення 21.08.2025 року Позивачем на електронну адресу Відповідача вимоги-претензії № 80С310/СЦ/ВИХ/818 від 21.08.2025 про сплату заборгованості у сумі 206563,92 грн., яка підписана представником Позивача електронним підписом, що за правовим статусом прирівняний до власноручного підпису (відповідні докази наявні у матеріалах справи, арк.с. 91-92);

- надання Позивачу Відповідачем відповіді у листі від 26.08.2025 № 03-08/1189 про те, що у даному випадку Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем в даних правовідносинах з посланням на постанови Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 904/138/21, від 01.02.2022 у справі № 904/141/20, від 27.07.2022 у справі № 904/7875/21, від 09.06.2023 у справі № 916/3938/21.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Оскільки Відповідачем не було здійснено оплату вартості означених вище послуг, Позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з Відповідача заборгованості за надані послуги зв`язку пільговим категоріям населення у спірному періоді в розмірі 206 563,92 грн.

Відповідач у суді першої інстанції проти позову заперечував, зокрема, зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суперечать нормам чинного законодавства та не належать до кола повноважень Відповідача, а відповідальним органом за забезпечення здійснення видатків на пільги з послуг зв`язку є Кабінет Міністрів України, а отже, саме він є належним відповідачем у справі .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Позивачем обставин надання ним в передбаченому законом порядку послуг зв`язку на пільгових умовах жителям Миргородської МТГ, що були включені до Реєстру осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 на спірну суму, а також наявність у Відповідача законодавчо встановленого обов`язку фінансування таких пільг та прострочення їх відшкодування у спірному періоді.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду є незгода Відповідача з висновками суду першої інстанції про стягнення спірних сум за його рахунок, обґрунтовуючи таку незгоду відсутністю у нього обов`язку відшкодування або фінансування пільг з послуг зв`язку.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.

Статтею 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Судом встановлено, що Позивач надає телекомунікаційні послуги згідно із Законом України «Про електронні комунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМ України від 11.04.2012 №295, інших законодавчих актів України.

Обов`язок надання послуг зв`язку населенню на пільгових умовах передбачено Законами України «Про електронні комунікації», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про охорону дитинства» та «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

У наведених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, якими встановлено безумовний обов`язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

В Україні діє Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, який затверджено постановою КМ України від 29.01.2003 за № 117, з метою удосконалення обліку цих осіб.

За визначенням п. 1, 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМ України № 117 від 29.01.2003 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин та працівників культури в сільській місцевості і селищах міського типу (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей. Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в п. 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1 - пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків. Форма 1 - пільга затверджується Мінсоцполітики; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою « 1 - допомога», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Відповідно до п. 1, 3 Положення про Реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМ України № 117 від 29.01.2003 (в редакції чинній на 22.12.2023) Реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - інформаційно- комунікаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, захист, облік, відображення, оброблення реєстрових даних і надання реєстрової інформації про фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою відповідно до законів України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин і працівників культури в сільській місцевості (далі - пільговики). Реєстр є структурною підсистемою Єдиного соціального реєстру як складової частини Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (далі - Єдина система). Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчі органи з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та у випадках, передбачених цим Положенням, органи Пенсійного фонду України (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) забезпечують у межах повноважень формування реєстрових даних Реєстру та здійснюють інші повноваження створювачів із урахуванням вимог, передбачених Законом України Про публічні електронні реєстри та цим Положенням. Органи Пенсійного фонду України: організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; забезпечують протягом робочого дня наповнення Реєстру отриманими відомостями про пільговиків шляхом електронної інформаційної взаємодії; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад вносять до Реєстру інформацію про заміну (продовження строку дії) посвідчень, види та розмір пільг, наданих за рахунок місцевого бюджету.

Згідно із п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 (чинних станом на момент виникнення спірних правовідносин), установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 48 БК України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одним з основних принципів Бюджетної системи України є принцип самостійності. Держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов`язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання одне одного, а також за бюджетні зобов`язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом Верховної Ради Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети. Бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання. Державні соціальні гарантії та державні соціальні стандарти і нормативи є основою для розрахунку видатків на соціальні цілі та формування на їх основі бюджетів усіх рівнів та соціальних фондів, міжбюджетних відносин, розробки загальнодержавних і місцевих програм економічного і соціального розвитку. Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій (ст. 20 Закону України " Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" ).

Відповідно до ст. 82-85 БК України видатки бюджетів поділяються на: 1) видатки на забезпечення конституційного ладу, державної цілісності та суверенітету, незалежного судочинства, а також інші передбачені цим Кодексом видатки, які не можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню; 2) видатки, які визначаються функціями держави і можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню з метою забезпечення найбільш ефективного їх виконання на основі принципу субсидіарності; 3) видатки на реалізацію прав та обов`язків Автономної Республіки Крим та місцевого самоврядування, які мають місцевий характер і визначені законами України. Видатки, визначені п. 1 ч. 1 ст. 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки, визначені п. 2 і 3 ч. 1 ст. 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, у тому числі трансфертів з Державного бюджету України. Відповідні органи державної влади забезпечують здійснення видатків, визначених п. 1 ч. 1 ст. 82 цього Кодексу. Місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують здійснення видатків, визначених п. 2 і 3 ч. 1 ст. 82 цього Кодексу.

Держава може передати органам місцевого самоврядування право на здійснення видатків лише за умови відповідної передачі фінансових ресурсів у вигляді закріплених за відповідними бюджетами загальнодержавних податків і зборів або їх частки, а також трансфертів з Державного бюджету України. Місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад зобов`язані забезпечити здійснення видатків, визначених п 2 і 3 ч. 1 ст. 82 цього Кодексу, з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного ст. 89-91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України.

За п. 204 ч. 1 ст. 91 БК України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, віднесено видатки на пільги з послуг зв`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 97 БК України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до ст. 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Судом першої інстанції встановлено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року №721-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області", відповідно до адміністративно- територіальної реформи, визначено територію новоствореної новоствореної Миргородської міської територіальної громади з адміністративним центром у місті Миргород. До складу Миргородської міської територіальної громади входить одне місто Миргород та 36 сільських населених пунктів: Бієве, Білики, Верховина, Веселе, Вовнянка, Гаркушинці, Глибоке, Деркачі, Дібрівка, Довгалівка, Ємці, Єрки, Зубівка, Кибинці, Котлярі, Кузьменки, Лещенки, Любівщина, Малинівка, Малі Сорочинці, Мальці, Марченки, Милашенкове, Носенки, Осове, Петрівці, Показове, Рибальське, Руда, Слобідка, Стовбине, Трудолюб, Хомутець, Шахворостівка, Шпакове, Ярмаки.

Відповідач є органом державної виконавчої влади з питань соціального захисту населення на території Миргородського району Полтавської області, оскільки входить до складу районної державної адміністрації, та згідно з даними Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, визначений розпорядником державного бюджету.

Відповідно до пунктів 1 та 4 Положення про Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації, яке затверджене розпорядженням начальника Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області від 08.09.2023 № 149, (далі - Положення про Управління 2023 року), яке було чинним у період спірних правовідносин, Управління входить до складу Миргородської районної державної адміністрації, і в межах Миргородського району забезпечує виконання визначених для нього завдань.

Одним із основних завдань Управління у межах реалізації державної соціальної політики у сфері соціального захисту населення на відповідній території є призначення та виплата соціальної допомоги, адресної грошової допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, установлених законодавством (підпункт 2 пункту 4 Положення про Управління 2023 року).

Підпунктом 26 пункту 3 Положення про Управління 2023 року, визначено, що Управління, відповідно до визначених повноважень у сфері реалізації державних соціальних гарантій окремим категоріям населення, зокрема, організовує в межах компетенції роботу з надання пільг (крім пільг з оплати житлово-комунальних послуг, пільг на придбання твердого палива і скрапленого газу) пенсіонерам, особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, одиноким непрацездатним особам та іншим категоріям осіб, які мають право на пільги відповідно до законодавства.

Відповідно до підпунктів 1 та 4 пункту 4.6 Положення, Управління має право: отримувати в установленому законодавством порядку від інших структурних підрозділів районної державної адміністрації, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та від їхніх посадових осіб інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання визначених для цього завдань; користуватись в установленому порядку інформаційними базами органів виконавчої влади, системами зв`язку та комунікації, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами.

Аналогічні завдання та повноваження Управління у межах реалізації державної соціальної політики у сфері соціального захисту населення передбачені також і у Положенні про Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації (у новій редакції), яке затверджене розпорядженням начальника Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області від 03.02.2025 № 29.

Отже, звіряння інформації, одержаної від надавача послуг є обов`язком Відповідача в силу того, що на нього покладено обов`язок розрахунку розміру пільг та їх виплати.

За наведених обставин судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що саме до компетенції Відповідача у спірний період належало забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, яке проживає на території Миргородської міської територіальної громади, оскільки через нього держава діяла у спірних правовідносинах, тому саме Відповідач був зобов`язаний проводити розрахунки з Позивачем як організацією - надавачем послуг зв`язку особам, які мають пільги з їх оплати в силу закону.

Крім того, є обґрунтованим та не спростованим Відповідачем висновок суду першої інстанції, що Відповідач має безпосередній доступ до даних про пільгову категорію осіб, яким надавалися спірні послуги телекомунікації, оскільки відповідно до вимог Положення про Реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМУ від 29.01.2003 № 117 , структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчі органи з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та у випадках, передбачених цим Положенням, органи Пенсійного фонду України (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) забезпечують у межах повноважень формування реєстрових даних Реєстру та здійснюють інші повноваження створювачів із урахуванням вимог, передбачених Законом України "Про публічні електронні реєстри" та цим Положенням, а також вносять до Реєстру інформацію про заміну (продовження строку дії) посвідчень, види та розмір пільг, наданих за рахунок місцевого бюджету (п. 1, п. 3 Положення про реєстр).

Щодо обґрунтованості нарахованої до відшкодування спірної суми, то матеріалами справи підтверджено, а Відповідачем не спростовано обставину надання Позивачем у спірний період з січня по грудень 2024 року (включно) пільговим категоріям споживачів на території Миргородської МТГ послуг зв`язку на загальну суму 206 563,92 грн.

Також судом встановлено направлення зазначених відомостей щодо вартості послуг зв`язку з розрахунками Відповідачу на паперових та електронних носіях протягом спірного періоду.

Заперечень проти невірності/невідповідності наданих розрахунків, Відповідач не висловлював.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Чинним законодавством України не передбачено обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законодавства України.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.ст. 82, 83 Бюджетного кодексу України видатки з фінансування пільг з наданням послуг зв`язку з відносяться до видатків бюджету місцевого самоврядування і трансферти з Державного бюджету є лише одним з можливих засобів забезпечення видатків місцевого бюджету, тому наявність або відсутність субвенцій державного бюджету на фінансування відповідних видатків місцевих бюджетів не впливає у спірних правовідносинах з оператором зв`язку ані на його право на отримання відповідних відшкодувань, ані на джерело таких відшкодувань.

Отже, право на пільгове отримання послуг зв`язку відповідних категорій населення і кореспондуючий такому праву обов`язок Позивача з надання відповідних телекомунікаційних послуг, встановлений ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про телекомунікації», не перебувають у залежності від ухвалення місцевою радою певної програми з фінансування надання таких послуг.

Своєю чергою, питання надання відповідних субвенцій для фінансування видатків місцевого бюджету є вже аспектом міжбюджетних відносин між відповідними органами суб`єктів владних повноважень, стороною яких (відносин) Позивач не є.

Отже, право Позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки законодавство визначає, що фінансові зобов`язання держави мають первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер (відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №911/1924/18).

Оскільки у Позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, тому у Відповідача, що уповноважений державою у спірних цивільних відносинах, виник обов`язок здійснити з Позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.

Враховуючи наявність у Відповідача заборгованості по відшкодуванню вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям населення, з січня 2024 по грудень 2024 (включно) у розмірі 206 563,92 грн, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Посилання Відповідача на постанови Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі № 904/141/20, від 09.06.2023 у справі № 916/3938/21, на підставі яких він стверджує, що Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем в даних правовідносинах, є безпідставними через те, що правовідносини у цих справах та даній справі не є подібними, а фактичні обставини справ є різними, оскільки, застосування положень Закону України «Про залізничний транспорт», який регулює правовідносини між суб`єктом іншого виду господарської діяльності (залізничного транспорту) ніж у цій справі (послуги зв`язку) не можуть вважатися належними підставами для застосування закону за аналогією та, відповідно, застосовуватися до правовідносин, які мають інше правове регулювання, крім того, предмети спору у вказаних справах стосуються іншого періоду стягнення (зокрема, 2017- 2018 років), в який діяли інші норми права, що регулювали такі правовідносини, отже, висновки суду у цих справах не є релевантними до цієї справи.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги посилання Відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 16.09.2022р. № 1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України», оскільки послуги зв`язку не відносяться до житлово-комунальних послуг у відповідності до змісту пункту 5 частини першої статті 1 та статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Відповідача - підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 24.11.2025 у справі №917/1718/25 підлягає залишенню без змін.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги, відносяться на заявника апеляційної скарги. Про стягнення інших судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, сторонами не заявлено, тому вони не підлягають розподілу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.11.2025 у справі №917/1718/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.11.2025 у справі №917/1718/25 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, м. Миргород, Полтавська область.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя П.В. Тихий