ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 січня 2026 року м. ТернопільСправа № 921/544/25(606/1550/25)
Господарський суд Тернопільської області

Суддя Боровець Я.Я.,

розглянувши зустрічну позовну заяву

за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ", вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів", пл.Арсенала, 1Б, м. Київ

про визнання недійсним кредитного договору

у справі №921/544/21(606/1550/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ", вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь

до відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 24 188,75 грн

в межах справи №921/544/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/544/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22.09.2025 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, прийнято до розгляду та підготовче засідання призначено на 09.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.10.2025 відкрито провадження у справі №921/544/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 , арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича та призначено попереднє засідання на 09.12.2025.

З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 09.10.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернулося до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22.12.2025 цивільну справу №606/1550/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" про визнання недійсним кредитного договору, передано для розгляду Господарському суду Тернопільської області, на розгляді якого перебуває справа №921/544/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.01.2026, для розгляду справи №921/544/25(606/1550/25) визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/544/25(606/1550/25) в межах справи №921/544/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.02.2026.

ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із зустрічною позовною заявою до відповідачів 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" про визнання недійсним кредитного договору.

Як визначено пунктом 4 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Як визначено пунктами 4 та 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до пункту 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є - сторони та треті особи.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статтей 4 і 45 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Статтею 55 Конституції України вказано, що кожному гарантується право на судовий захист.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4 ГПК України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними, зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд наголошує на те, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі.

Натомість невизначення позивачем чіткого змісту позовних вимог та підстав позову нівелює можливість дотримання судом вказаних принципів та унеможливлює правильне і своєчасне вирішення господарського спору.

При цьому, суд зауважує, що судове рішення за результатами вирішення спору не може бути абстрактним або умовним, а повинно містити відповідні закону або договору способи захисту прав та інтересів позивача за чітко визначеним переліком вимог.

Також, суд, зазначає, що ухвалюючи рішення у справі та формуючи його резолютивну частину, суд повинен чітко вказувати яким чином буде здійснено відновлення порушених прав того чи іншого учасника справи, з метою уникнення можливих ускладнень під час його виконання.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що заявником зазначено відповідача 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ".

Однак, прохальна частина зустрічної позовної заяви містить вимогу зокрема визнання недійсним кредитного договору, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 .

Отже, подана зустрічна позовна заява не містить доказів, що підтверджують обставини викладені в ній, зокрема щодо відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та не викладено вимог щодо даного учасника справи, що суперечить вимогам ГПК України та потребує узгодження.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об"єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Стаття 1 Закону України " "Про судовий збір" встановлює, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Як визначено статтею 2 Закону України "Про судовий збір" , платники судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом .

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" зазначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлені частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Одночасно з зустрічною позовною заявою заявником заявлено клопотання (викладено в прохальній її частині ) про звільнення від сплати судового збору з підстав, викладених у ньому.

Розглянувши заявлене клопотання, суд встановив таке.:

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються статтею 123 ГПК України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Частиною 2 статті 123 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, а саме враховуючи майновий стан сторони.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору .

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Обґрунтовуючи неможливість сплати судового збору заявник зазначає та посилається на норму ч. 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про звільнення від сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних вичерпних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували б можливість сплати судового збору .

У розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та підтвердження їх належними доказами.

Суд зазначає, що заявник не подав доказів на підтвердження наявності умов, зазначених у частині 1 статті Закону України "Про судовий збір ", які у контексті приписів частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" є підставами для звільнення від сплати судового збору.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення сплати судового збору.

З огляду на викладене, клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору не підлягає до задоволення, як документально необґрунтоване.

Отже, заявником до зустрічної позовної заяви не додано належних доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вже зазначалося, що статтею 8 Закону України "Про судовий збір" визначено підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Зокрема, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, враховуючи майновий стан сторони, за таких умов, а саме заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Суд зазначає, що клопотання щодо звільнення заявника від сплати судового збору за змістом та формою повинне відповідати вимогам Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір".

Пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Як визначено статтею 172 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копію та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення (п. 7 статті 42 ГПК України).

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 встановлено, що підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку (п. 62 Правил).

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення копії зустрічної позовної заяви та доданих до неї документів учасникам у справі є бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з документом, що підтверджує надання послуг поштового зв"язку (розрахунковий документ) або квитанція про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Проте, заявником до матеріалів зустрічної позовної заяви не долучено таких документів, які підтверджують відправлення учасникам у справі копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За таких обставин, наведене свідчить, що позивачем порушено вимоги статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 5 статті 180 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина 2 статті 174 ГПК України).

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на викладене, зустрічна позовна заява підлягає залишенню без руху на підставі абзацу 2 частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості заявнику усунути недоліки зустрічної позовної заяви, шляхом подання до суду:

- доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі чи клопотання про звільнення від сплати судового збору, оформленого відповідно до положень ГПК України та Закону України "Про судовий збір".

- доказів надіслання учасникам у справі копії позовної заяви та доданих до неї документів (опис вкладення, розрахунковий документ чи квитанція про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету кори стувача ЄСІТС),

- доказів, що підтверджують обставини викладені в зустрічній позовній заяві , зокрема щодо відповідача 1 ТОВ "Фінпром Маркет" та письмові пояснення щодо викладення позовних вимог в прохальній частині відповідної заяви.

Суд звертає увагу заявника, що даний позов буде розглядатися в порядку господарського судочинства, а тому заяви/клопотання у справі слід оформляти відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 3 статті 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 4 статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Щодо клопотання заявника щодо поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви (викладено у прохальній частині зустрічної позовної заяви), суд зазначає таке.

Так, ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.09.2025 у справі №606/1550/25 відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даною ухвалою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову ( частина 14 статті 30 ГПК України)

Пунктом 3 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Як слідує з матеріалів справи, 01.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із зустрічною позовною заявою (вх. № 5365) до відповідачів 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" про визнання недійсним кредитного договору.

Отже, зустрічний позов поданий в строк, встановлений нормами чинного законодавства.

Таким чином, клопотання щодо поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 180, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору, відмовити. 2. Зустрічну позовну заяву, залишити без руху.

3. Встановити позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви 10 календарних днів з дня вручення копії ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху.

4. Попередити позивача за зустрічним позовом про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

5. Копію ухвали надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, заявнику - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано "30" січня 2026 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець