РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2026Справа № 910/5193/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участю секретаря судового засідання Петькун Д.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Селянського фермерського господарства "Фламінго" (09441,вул. Шкільна, буд.20, с. Гейсиха, Білоцерківський р-н, Київська обл., )

до 1)Головного управління Національної поліції в Київській області (01001, вул. Володимирська буд. 15, м. Київ, )

2)Київської обласної прокуратури (01601,бульв. Лесі Українки, буд. 27/2, м. Київ, )

3)Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (01196, пл. Лесі Українки, буд.1, м. Київ, )

про стягнення 661 635,00 грн

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Селянське фермерське господарство "Фламінго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач 1), Київської обласної прокуратури (далі - відповідач 2), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - відповідач 3) про стягнення 661 635,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача у результаті незаконних дій Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, було зірвано збір урожаю сої та господарство зазнало прямих матеріальних збитків у загальному розмірі 161 365,00 гр., а також в результаті вказаних дій Селянському фермерському господарству "Фламінго" було нанесено моральних збитків у розмірі 500 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В системі «Електронний суд» 13.05.2025 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву мотивований тим, що стороною Позивача не надано жодних доказів обсягу втраченого врожаю та збитків, таких як, акти збору врожаю за попередні роки, розрахунок очікуваного врожаю на основі агрономічних даних, стану посівів до втрати, калькуляція витрат на вирощування втраченого врожаю (насіння, добрива, засоби захисту, оплата праці, тощо), звіт про оцінку збитків, складений фахівцем. Встановити як факт наявності збитків, так і їх об`єктивний та документально підтверджений розмір, не представляється можливим. Відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Разом з тим відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В системі «Електронний суд» 16.05.2025 відповідачем 3 подано відзив на позовну заяву мотивований тим, що останній жодним чином не порушував права та інтереси позивача, також вказує, що заявлені позивачем вимоги про стягнення збитків та моральної шкоди не доведені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

26.05.2025 через відділ діловодства суду відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, мотивований тим, що викладені у позові обставини та додані до нього документи не доводять належним чином вину відповідачів, протиправність поведінки, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та імовірно заподіяними збитками, отже, відсутній склад правопорушення, необхідний для застосування такої міри цивільно-правової міри відповідальності, як відшкодування шкоди.

02.06.2025 через відділ діловодства суду відповідачем 2 подано додаткові матеріали по справі.

17.06.2025 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 розгляд справи відкладено на 08.07.2025.

В системі «Електронний суд» 04.07.2025 позивачем сформовано додаткові пояснення по справі.

08.07.2025 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 26.08.2025.

В судовому засіданні 26.08.2025 оголошено перерву до 23.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 розгляд справи призначено на 07.10.2025.

07.10.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про витребування доказів в якому просить поновити строк на подання клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у задоволенні клопотання Селянського фермерського господарства "Фламінго" про поновлення строку на подання клопотання, відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 зупинено провадження у справі №910/5193/25 до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2026, поновлено провадження по справі та призначено до розгляду на 20.01.202

В судовому засіданні 20.01.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги, представники відповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач, 01.09.2024 року біля 15 години дня, на поле, яке орендується СФГ «Фламінго», прибули представники Відділення поліції №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області та грубо втрутившись в господарську діяльність господарства, зупинили збір врожаю сої та заблокували роботу техніки. На питання, щодо причин таких дій, слідчий Авраменко P.C. пояснив, що на лінію 102 надійшов сигнал про незаконний збір врожаю. Після ознайомлення з документами, які були надані представниками фермерського господарства, слідчий, пославшись на наказ керівництва відділу, повідомив, що він буде здійснювати тимчасове вилучення комбайну. Натомість, слідчим не було надано будь-яких документів, які б дозволяли або були б підставами для здійснення вказаної процесуальної дії. Не зважаючи на надані документи на право оренди землі та ведення господарської діяльності, комбайн було вилучено на підставі протоколу огляду місця події без ухвали суду. Вилучення комбайна здійснювалось на підставі «Протоколу огляду», без надання згоди власника техніки, а в подальшому копія вказаного протоколу не надавалась для ознайомлення, будь-яких документів про вилучення, не зважаючи на вимогу керівника господарства, не надавалось. В подальшому, керівником господарства була надана копія діючого договору оренди на ділянку, на якій здійснювався збір врожаю сої, після чого, не зважаючи на наявність законних підстав для господарської діяльності, працівники поліції зупинили комбайн та взяли його під цілодобову охорону.

Власником даного комбайна зернозбирального марки «SKIF 280 SUPERIOR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., шасі НОМЕР_2 , сіро-зеленого кольору, на підставі свідоцтва про реєстрацію машин, серія НОМЕР_3 , є СФГ «Фламінго».

02.09.2024 року старший слідчий СВ ВП № 2 Білоцерківського РУП Коваленко В.О. виніс постанову, якою визнав вилучене в ході огляду місця події майно, а саме: комбайн зернозбиральний марки «SKIF 280 SUPERIOR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , сіро-зеленого кольору, належний на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 СФГ «Фламінго».

Ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року задоволено клопотання начальника Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області Бурлаки П.О. у кримінальному провадженні №0000095, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна.

З метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події від 01.09.2024 року на території «висохлого ставу», що відноситься до Гейсиської сільської ради (за межами населеного пункту с. Гейсиха), на земельній ділянці водного фонду загальною площею 4,6 га, з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб, з координатами 49.347059, 30.345863, а саме: на комбайн зернозбиральний марки «SKIF 280 SUPERIOR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., шасі НОМЕР_2 , сіро-зеленого кольору, належний на підставі свідоцтва про реєстрацію машин серія НОМЕР_3 СФГ «Фламінго» - шляхом заборони відчуження указаного комбайну.

Проте, Київський апеляційний суд ухвалою від 25.09.2024 у справі №379/1018/24 повністю скасував цю ухвалу.

Апеляційним судом зазначено, що слідчий поліції, прокурор та слідчий суддя вимог закону не дотрималися, не перевірили належним чином матеріали провадження, у зв`язку із чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно, що обумовило незаконне втручання в господарську діяльність, зупинку збору врожаю. Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовим доказом вищевказаний комбайн, що належить СФГ «Фламінго», прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено таку мету арешту даного рухомого майна, як збереження речових доказів.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 197-1 КК України, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучений комбайн зернозбиральний марки «SKIF 280 SUPERIOR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., є знаряддям або предметом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, був об`єктом кримінально протиправних дій або отриманий внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що долучена до матеріалів клопотання постанова старшого слідчого СВ ВП № 2 Білоцерківського РУП Коваленко В.О. від 02.09.2024 року про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000095 комбайну зернозбирального марки «SKIF 280 SUPERIOR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , сіро-зеленого кольору, належного на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 СФГ «Фламінго», також не містить обґрунтування відповідності такого об`єкту рухомого майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому, у клопотанні прокурора не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вищевказаного комбайну.

Крім цього, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вказане у клопотанні майно, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

У той же час, як вбачається із матеріалів провадження, комбайн зернозбиральний марки «SKIF 280 SUPERIOR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску, належний на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 СФГ «Фламінго», однак матеріали судового провадження не містять відомостей про причетність вказаної юридичної особи до обставин кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 197-1 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності СФГ «Фламінго» здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної юридичної особи здійснено без законних на те підстав.

Отже, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що в у результаті незаконних дій Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, було зірвано збір урожаю сої та господарство зазнало втрат у загальному розмірі 161 365,00 гр., а також в результаті вказаних дій Селянському фермерському господарству "Фламінго" було нанесено моральних збитків у розмірі 500 000,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовідносини з відшкодування шкоди врегульовані положеннями Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити:

- по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта;

- по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 сформульовано також висновок про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язкова наявність інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. А тому необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (пункти 6.11-6.13).

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути") (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19).

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, а також немайнова шкода, заподіяна юридичній особі, що полягає у втратах немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Отже, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння позивачеві моральної шкоди та майнової шкоди у цій справі позивачу належить довести наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення (наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою), у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (статті 13, 74 ГПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібний висновок є усталеним і викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Як вже було вказано вище, статті 1173 та 1174 ЦК є спеціальними, зокрема з наступних підстав.

Суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові чи службові особи; завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними організаційно-розпорядчих функцій, покладених на них законами або іншими нормативними актами. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми: ними можуть бути різні накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи (причому немає значення, зроблені вони в усній чи в письмовій формі), які підлягають обов`язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані.

Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, органів влади АР Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, шкода у зазначеній сфері може бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності, оскільки в області владно-адміністративних відносин та організаційно-розпорядчих функцій вимагається активність, і неприйняття необхідних мір чи заходів, передбачених законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди.

Завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб, є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів, посадових чи службових осіб, а також бездіяльність останніх, тобто невиконання покладених на них службових, посадових обов`язків.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, матеріали справи не містять обґрунтованого розміру заявленої моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн. Відсутні будь-які критерії, розрахунки або посилання на аналогічні судові рішення, які б пояснювали визначену суму. Визначення розміру моральної шкоди є складним процесом, який має враховувати глибину моральних страждань, характер порушення, майновий стан потерпілого та інші істотні обставини (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах првідшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Враховуючи все вищевикладене, а саме відсутність належних та допустимих доказів факту заподіяння моральної шкоди, її характеру, причинно-наслідкового зв`язку та необґрунтованість її розміру, позовні вимоги СФГ «Фламінго» в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню на підставі статей 23, 1167 Цивільного кодексу України.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, головною підставою відшкодування моральної шкоди, відповідно до норм цивільного законодавства, у даному випадку, є наявність причинного зв`язку між незаконними діями суб`єкта владних повноважень та ушкодженням здоров`я позивача, причому суд повинен визнати дії органу такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а позивач зобов`язаний довести, що ушкодження здоров`я сталися саме внаслідок таких дій, підтвердив це відповідними доказами. Ніяких доказів, які б це підтверджували, позивач не надав.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом встановлено, ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 379/1018/24 жодні дії ГУНП в Київській області, як органу досудового розслідування, не визнавалися протиправними. В обґрунтування відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, суд вказав про недоведеність необхідності накладення арешту на вказане у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, а також не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання такого майна.

В якості доказів розміру завданої шкоди, Позивачем надані: - Акт про відшкодування нанесених збитків від 04 вересня 2024 року № Б/Н; - Довідка від 04 вересня 2024 року № 20.

Зі змісту Акту про відшкодування нанесених збитків від 04 вересня 2024 року № Б/Н, вбачається, що втрати сої складають 15 грам на 1 метр квадратний, 15 кг. на 1 га, а на всю площу 4,5 тони.

Згідно Довідки від 04 вересня 2024 року № 20, вбачається, що нанесені збитки від простою зернозбирального комбайна SKIF 280 з 01 вересня 2024 року по 03 вересня 2024 року, згідно Акту від 04 вересня 2024 року складають: 1. Простій комбайна - 52 години. 2. За цей час комбайн не обмолотив 30 га сої. 3. Ринкова вартість обмолоту 1 га складає 2500 грн. 4. Вартість години простою комбайна складає 130 грн. 5.

Загальна сума збитків за прості комбайна складає - 6760 грн. Втрати зерна від несвоєчасного збору врожаю складають - 4,5 тони, (в середньому 150 кг. сої випало з перестиглих бобів на землю). Загальна вартість нанесених збитків від недобру врожаю станом на 04 жовтня 2024 року становить 79875 грн. (згідно цін Денихівської філії ТОВ СП «НУБІЛОН» - 17750 грн. за 1 тону). Загальна вартість нанесених збитків складає - 161 635,00 грн.

Вказані документи не можуть бути прийнятими судом, як належні докази, оскільки сформовані та видані безпосередньо зацікавленою особою - СФГ «Фламінго».

Суд звертає увагу, що Позивачем не надано жодних доказів наявності посівів, таких як, схеми посівів із зазначенням площі та виду культур, акти посіву або інші документи, що підтверджують факт висіву та площу, супутникові знімки або фотографії поля до настання обставин втрати, акти обстеження полів комісією (з обов`язковою участю агронома, представника страхової компанії, якщо врожай був застрахований, представників місцевої влади за можливості), висновок експерта (агрономічна експертиза для встановлення причин втрати), фото та відеофіксація пошкоджених посівів.

Також Позивачем не надано жодних із перелічених доказів, як і не надано доказів обсягу втраченого врожаю та прямих збитків, таких як, акти збору врожаю за попередні роки, розрахунок очікуваного врожаю на основі агрономічних даних, стану посівів до втрати, калькуляція витрат на вирощування втраченого врожаю (насіння, добрива, засоби захисту, оплата праці, тощо), звіт про оцінку збитків, складений фахівцем.

Таким чином, відсутні елементи складу деліктного правопорушення, які є обов`язковими умовами для покладення на відповідачів обов`язку відшкодувати шкоду, а саме: протиправність дій, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина.

Таким чином, враховуючи недоведеність факту спричинення позивачу шкоди у розумінні статей 1167, 1174, 1176 ЦК України без установлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності за наведеними статтями закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення шкоди (прямих матеріальних збитків) у розмірі 161 365,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.01.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА