ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3877/24 вх. №

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожному К.О.

розглянувши клопотання арбітражного керуючого Шишлова О.М. про нарахування і виплату грошової винагороди по справі № 922/3877/24 (вх. № 29361)

по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форт-Торг»

про визнання банкрутом

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 30.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Форт-Торг" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича.

16.12.2025 до господарського суду надійшло клопотання ліквідатора про затвердження звіту ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури та ліквідаційного балансу станом. До поданого клопотання ліквідатором додані документи, що підтверджують виконання ліквідаційної процедури (вх. № 29361).

Також ліквідатором надано до суду клопотання щодо здійснення виплати грошової винагороди арбітражного керуючого у справі № 922/3877/24, в якому просить суд: затвердити звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого за період з 04.03.2025 по 04.01.2026 у розмірі 264 000, 00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс" на користь арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 150 744, 00 грн;

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на користь арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 112 992, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.12.2025 призначено до розгляду в судовому засіданні звіт ліквідатора на 21.01.2026 о 12:00 год.; зобов`язано ліквідатора ТОВ "Форт-Торг" арбітражного керуючого Шишлова О.М. надати суду повний звіт у відповідності до приписів ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства.

У судове засідання 21.01.2026 учасники провадження у справі про банкрутство ТОВ "Форт-Торг" не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, відзив на клопотання ліквідатора суду не надали.

Розглянувши матеріали справи, клопотання про стягнення з кредиторів грошової винагороди ліквідатора у справі № 922/3877/24, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом, постановою Господарського суду Харківської області від 30.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Форт-Торг" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича.

Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Частинами 1, 2 ст. 30 КУзПБ визначено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, що надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Після оплати витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, та сплати основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, встановленому цим Кодексом. У першу чергу оплачуються витрати, пов`язані з проведенням ліквідаційної процедури, та сплачується винагорода ліквідатора.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредитору однієї черги.

Тобто, надання послуг арбітражного керуючого відбувається на платній основі, оскільки безпосередньо КУзПБ встановлені мінімальні гарантії щодо оплати послуг арбітражного керуючого ліквідатора, а також її черговості.

Конституцією України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч. 1, 7 ст. 43 Основного закону).

Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство визначено положеннями ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ч. 2, 5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення).

Кредитори можуть створювати фонд для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи) та затверджуються ухвалою господарського суду.

Таким чином, Кодексом визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного комітетом кредиторів фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Наведені приписи свідчать, що Кодексом визначено декілька джерел отримання арбітражним керуючим грошової винагороди під час виконання своїх повноважень у процедурі банкрутства.

Так, однією з передбачених форм дієвої участі кредиторів у справі про банкрутство є реалізація ними правомочностей на створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, відтак не створення такого фонду, за об`єктивної відсутності інших джерел відшкодування витрат арбітражного керуючого, зокрема зі сплати судового збору за заявами про визнання недійсними правочинів боржника, витребування майна з чужого незаконного володіння тощо може вплинути на ефективність здійснення ліквідаційної процедури, що матиме відповідні наслідки і для кредиторів боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 5002-17/1718/2011.

У численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, від 09.07.2020 у справі № 15/55/2011/5003, від 30.01.2019 у справі № 910/32824/15, від 26.02.2020 у справі № 11/Б-921/1448/2013 викладено правовий висновок, згідно з яким у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.

При цьому, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Тобто, не виявлення ліквідатором (керуючим реалізацією) боржника в процедурі ліквідації майна боржника, чи інших його активів та грошових коштів, жодним чином не впливає на оплату його послуг.

Така правова позиція викладена також постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 3/67-Б та від 26.02.2019 у справі № 12/23-Б.

Кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.

Таким чином, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів кількості їх грошових вимог, господарський суд вправі застосувати такий принцип пропорційності до розподілу між кредиторами витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, зокрема, витрат на оплату праці арбітражного керуючого.

Встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі наказу.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16 та від 04.10.2018 у справі № 916/1503/17.

Крім цього, суд зазначає, що отримання оплати за виконання повноважень є гарантією незалежності арбітражного керуючого під час провадження діяльності у справі про банкрутство.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 3 Конституції України), права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст. 22 Конституції України).

Право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищено ст. 43 Конституції України, якою визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Широке тлумачення Європейським судом з прав людини даної норми покладає на суд обов`язок захистити право особи (по даній справі конституційне право ліквідатора на оплату праці) в такий спосіб, щоб порушене, не визнане або оспорюване право отримало ефективний та справедливий спосіб захисту.

Слід зазначити, що підхід до інтересу кредитора при вирішенні питання про стягнення оплати послуг ліквідатора (керуючого реалізацією) має відповідати положенням не лише Кодексу України з процедур банкрутства, але й міжнародним правовим актам, забезпечувати в такий спосіб єдиний підхід до застосування положень закону про банкрутство, втілювати принципи правової визначеності та верховенства права.

Відсутність авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати, як примушування до безоплатної праці в контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956, Конвенції Міжнародної організації праці № 105 про скасування примусової праці 1957 року, ратифіковану Україною 05.10.2000), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Вирішуючи питання про стягнення з кредиторів оплати грошової винагороди арбітражного керуючого, судом враховується належність виконання арбітражним керуючим обов`язків, покладених на нього законодавством про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатор Шишлов О.М. виконував обов`язки, покладені на нього Кодексом України з процедур банкрутства, в тому числі здійснював заходи, спрямовані на наповнення ліквідаційної маси, звітував суду та кредиторам про виконану роботу, скликав та проводив збори комітету кредиторів.

Так, з метою розшуку майна банкрута ліквідатором направлено запити та отримано відповіді щодо відсутності майнових активів, зареєстрованих за банкрутом; здійснено пошук в державних реєстрах та відкритих базах даних.

За результатами вжитих заходів будь-якого майна банкрута, що підлягає включенню до складу ліквідаційної маси ліквідатором не виявлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що джерела для отримання основної грошової винагороди арбітражного керуючого у ліквідатора ТОВ «Форт Торг» відсутні.

Отже, відсутність у боржника будь-якого майна, за рахунок реалізації якого можливе погашення грошової винагороди арбітражному керуючому за період виконання ним повноважень ліквідатора, не створення кредиторами банкрута відповідного грошового фонду, не позбавляє арбітражного керуючого права на заробітну плату та не звільняє кредиторів від обов`язку сплатити ліквідатору грошову винагороду за виконання роботи.

Арбітражний керуючий Шишлов Олександр Миколайович надав для затвердження до Господарського суду Харківської області звіт про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання у період з 04.03.2025 по 04.01.2026 обов`язків ліквідатора у справі № 922/3877/24 у сумі 264 000, 00 грн, обчисленої з розрахунку розміру трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень ліквідатора.

Судом враховано, що ліквідатором на адресу кредиторів були направлені звіт ліквідатора, звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення й відшкодування витрат, клопотання про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення й відшкодування витрат та стягнення коштів з кредитора, з огляду на що кредитори не були позбавлені можливості надати змістовні заперечення проти вчинених ліквідатором дій.

Крім того, суд звертає увагу на те, що впродовж виконання арбітражним керуючим Шишловим О.М. повноважень ліквідатора ТОВ "Форт-Торг" жодних скарг на дії чи бездіяльність ліквідатора до суду не надходило.

При цьому, суд зауважує, що з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 24.07.2018 у справі № 5019/2863/11, від 04.06.2019 у справі № Б-24/172-09, неприйняття зборами (комітетом) кредиторів рішення щодо схвалення або погодження звітів арбітражного керуючого, не позбавляє господарський суд права розглянути їх самостійно.

Водночас законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство, тому відсутність бюджетного фінансування на оплату послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство, не є підставою для відмови у стягнення цих витрат зі скаржника пропорційно до визнаних судом грошових вимог. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 у справі № 910/32824/15.

Господарський суд зазначає, що за відсутності у боржника будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, так і за ухвалою суду пропорційно сумам визнаних вимог.

Діяльність ліквідатора банкрута спрямована на досягнення остаточної мети ліквідаційної процедури найповнішого задоволення вимог кредиторів шляхом пошуку та реалізації активів ліквідаційної маси. Поза межами ліквідаційної процедури кредитори боржника не можуть задовольнити свої вимоги в інший спосіб, окрім як через реалізацію майна боржника в ліквідаційній процедурі (частина чотирнадцята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства). Тому основними отримувачами послуг арбітражного керуючого у цій процедурі є саме кредитори неплатоспроможного боржника. Беручи участь у справі про банкрутство, кредитор не тільки має певні процесуальні права, зокрема на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасник провадження (сторона) може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі. За ухвалою суду на нього можуть покладатися певні судові витрати, як-от оплата послуг перекладача арбітражного керуючого.

З огляду на принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав. Така практика покладення судом на кредиторів витрат за оплату послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) у справах про банкрутство залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства у випадках, якщо кредитори не утворюють за власною ініціативою фонду оплати послуг ліквідатора та відсутні кошти боржника від реалізації його активів, а провадження у справі про банкрутство має бути завершеним. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.04.2023, прийнятій за результатами розгляду касаційної скарги у справі № 5002-17/1718-2011.

Перевіривши зазначену арбітражним керуючим Шишловим О.М. пропорційність від загальної суми вимог кредиторів у даній справі, суд вважає її вірною.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що фонд для авансування грошової винагороди ліквідатора кредиторами не створювався, суд, керуючись принципом пропорційності суми витрат кредиторів на оплату грошової винагороди арбітражного керуючого, розміру визнаних їх кредиторських вимог у справі про банкрутство, вважає за необхідне клопотання арбітражного керуючого Шишлова О.М. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого за період з 04.03.2025 по 04.01.2026 у розмірі 264 000, 00 грн задовольнити та стягнути її з кредиторів пропорційно визнаним грошовим вимогам.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 30, 58-67 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 232-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання арбітражного керуючого Шишлова О.М. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого - задовольнити.

Затвердити звіт арбітражного керуючого Шишлова О.М. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого за період з 04.03.2025 по 04.01.2026 у розмірі 264 000, 00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс" (; 61046, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 273) на користь арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 975 від 11.06.2013; 61037, м. Харків, вул. Г.Тарасенка, буд. 126/1; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 150 744, 00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (; вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057) на користь арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 975 від 11.06.2013; 61037, м. Харків, вул. Г.Тарасенка, буд. 126/1; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову винагороду арбітражного керуючого у розмірі 112 992, 00 грн;

Видати відповідні накази.

Ухвалу направити арбітражному керуючому Шишлову О.М., кредиторам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена та підписана 26.01.2026.

Суддя Аюпова Р.М.
справа № 922/3877/24