ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" січня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/585/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Про Нафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоТрансЛіс"

про стягнення 735 262, 33 грн,

без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Рівненської області перебувала справа за позовом ТОВ "Про Нафта" до ТОВ "АвтоТрансЛіс" про стягнення 735 262,33 грн, з яких: 462 225,00 грн основного боргу, 226 814,83 грн пені, 46 222,50 грн 10% штрафу.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.09.2024 (суддя Ю. Романюк) позов задоволено, стягнуто з ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на користь ТОВ "Про Нафта" 735 262,33 грн боргу, 11 028,93 грн судового збору та 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

17.01.2024 на виконання рішення суду видані відповідні накази.

29.01.2026 від у приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни надійшло подання про тимчасове обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон керівника боржника - юридичної особи ТОВ «АвтоТрансЛіс» Попружук Юлії Володимирівни.

Указом Президента України "Про призначення судді" від 13.12.2025 № 951/2025 суддю Романюк Юлію Геннадіївну призначено на посаду судді Північно-західного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням керівника апарата суду від 29.01.2026 № 03-05/52/2026 у зв`язку із тим, що станом на 29.01.2026 суддю Романюк Юлію Геннадіївну відраховано зі штату суддів Господарського суду Рівненської області, відповідно до підп. 6.1.6. п. 6.1. Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду Рівненської області від 27.03.2025 № 4, з метою розгляду подання приватного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/585/24, за результатами якого справу передано на розгляд судді О. Андрійчук.

Ухвалою суду від 30.01.2026 справу № 918/585/24 прийнято до свого провадження суддею О. Андрійчук.

30.01.2026 від стягувача надійшли письмові пояснення, згідно з якими боржник у межах спірних правовідносин та стадії примусового виконання демонструє послідовну, свідому й умисну поведінку, спрямовану на ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань, що підтверджується відсутністю реального виконання рішення за наявності у нього об`єктивної можливості вчинити необхідні дії, систематичним ігноруванням законних вимог та процесуальних документів приватного виконавця, невжиттям жодних належних заходів для добровільного погашення заборгованості/виконання приписів виконавчого документа та фактичним блокуванням досягнення цілей виконавчого провадження. Така поведінка боржника суперечить обов`язковості судового рішення та принципу належного виконання зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18, 326 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а стадія виконання становить невід`ємну частину права на судовий захист та справедливий судовий розгляд.

У силу вимог ч. 4 ст. 337 ГПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

30.01.2026 від приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни надійшло клопотання про розгляд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без її участі.

Суд, розглянувши подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, установив таке.

06.11.2024 приватним виконавцем відкрито виконавчі провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Рівненської області від 17.10.2024 № 918/585/24.

Копії постанов про відкриття виконавчих провадження направлено сторонам рекомендованими листами відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, на адресу боржника направлено бланк декларації про доходи та майно боржника - юридичної особи та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Рекомендований лист повернуто у зв`язку з відсутністю боржника за вказаною адресою, про що зроблена відповідна відмітка на конверті.

Того ж дня виконавчі провадження було об`єднано у зведене виконавче провадження АСВП №76488972.

06.11.2024 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено до АТ «ПУМБ» та ПАТ «КБ «Акордбанк» для виконання, а також сторонам для відома.

Станом на сьогодні з рахунків боржника примусово стягнуто кошти у сумі 7 264,25 грн, які, як зазначає приватний виконавець, розподілено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У ході примусового виконання наказів господарського суду приватним виконавцем на підставі отриманої ним інформації установлено, що у боржника грошові кошти, машини, транспортні, у тому числі великотоннажні та інші технологічні засоби, земельні ділянки, нерухоме майно відсутні.

З метою перевірки майнового стану боржника, а також вручення директору постанови про відкриття виконавчого провадження, 02.09.2025 приватним виконавцем здійснено виїзд за місцем знаходження боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, однак виявити ТОВ «Авто Транс Ліс» або будь-яких осіб, які є працівниками та мають відношення до ТОВ «Авто Транс Ліс», не вдалося.

Також на адресу ТОВ «Авто Транс Ліс» приватним виконавцем неодноразово направлялися вимоги директору про явку до приватного виконавця, подачу декларації про майновий стан та доходи боржника - юридичної особи, погашення заборгованості за виконавчим документом (вих. №10732 від 01.07.2025, №12051 від 06.08.2025, №16432 від 11.11.2025).

Згідно з повідомленням відділу обліку та моніторингу реєстрації місця проживання Управління державної міграційної служби України в Рівненській області керівник боржника - юридичної особи Попружук Юлія Володимирівна зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , має закордонний паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 25.10.2017.

Станом на дату звернення до суду з цим поданням рішення суду виконане не було, декларацію про доходи та майно боржником не подано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення, не здійснено.

Як наслідок, приватний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон керівника боржника - юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоТрансЛіс» Попружук Юлію Володимирівну.

Як на підставу звернення з поданням до господарського суду приватний виконавець посилається на норми ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України", ст. 337 ГПК України.

З огляду на наведені фактичні обставини справи суд зазначає, що за ст. 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника в праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи в праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом, для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи в праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрите відповідне виконавче провадження.

За п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовані права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права (постанова Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 910/8130/17).

Відтак, якщо спеціальною нормою права (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця в такому праві свідчить про порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1, 4 ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269, ст. 313 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що тимчасове обмеження в праві виїзду фізичної особи - боржника за межі України є винятковим заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування такого заходу щодо боржника суд має отримати докази застосування виконавцем усіх можливих загальних заходів примусового виконання рішення, визначених ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", та встановити саме факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", зазначено, що однією з підстав для відмови в задоволенні подання виконавця, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Відтак право державного/приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон виникає лише в разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за кордон.

Отже, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження в виїзді особи за межі України.

За змістом ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право на привід боржника в разі його нез`явлення на виклик, накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності тощо.

Натомість неявка боржника на виклики виконавця та ненадання відомостей про його доходи та майно не є підставою для застосування до нього такого виключного заходу, як обмеження в праві виїзду за кордон, особливо в період введення в країні воєнного стану, що може ставити під загрозу його життя та здоров`я.

Поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку в виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому відсутність майна та коштів у боржника не свідчить про ухилення останнього від виконання рішення суду і що саме такий захід як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України буде ефективним заходом для виконання судового рішення і не порушить визначене ст. 33 Конституції України право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Окрім того, матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що боржник ухиляється від виконання вимог виконавця щодо надання декларації про свої доходи та майно.

Однак неподання боржником декларації про доходи і майновий стан не є ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, а свідчить про невиконання боржником вимог приватного виконавця, у зв`язку з чим, в такому випадку, передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 188-13 КУпАП, проте вказане не може бути підставою для застосування до боржника такого виключного заходу забезпечення виконання рішення як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутності інших обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення суду.

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують накладення приватним виконавцем штрафів на боржника за ухилення від виконання його вимог прибути до офісу та за ненадання декларації про доходи та майно, чи звернення виконавця до правоохоронних органів з відповідними поданнями тощо.

Також у поданні приватного виконавця не зазначено, яким чином обмеження в праві виїзду за межі України керівника боржника реально забезпечить виконання судового рішення, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи в перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції/покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті саме забезпечення виконання судового рішення.

Тобто приватний виконавець не обґрунтував і не подав доказів, з яких можна достеменно встановити, що саме по собі обмеження боржника у виїзді за кордон будь-яким чином вплине на виконання рішення суду в цій справі.

Отже, виходячи з викладеного, задоволення у цьому випадку подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено та гарантовано Конституцією України, така вимога є невиправданою та непропорційною заявленій приватним виконавцем меті у його поданні.

Суд звертає увагу приватного виконавця та стягувача, що обмеження у праві виїзду є виключним заходом, який може бути застосований судом саме за наявності обставин, які б достеменно вказували на протиправність дій певної особи, якими нівелюється можливість виконання судового рішення як завершальної стадії правозахисної функції держави.

Зважаючи на викладені обставини, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів об`єктивної повноти вчинення приватним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження, а також свідомого ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України керівника боржника.

Керуючись ст. 234, 235, 337 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон керівника боржника - юридичної особи ТОВ «АвтоТрансЛіс» Попружук Юлії Володимирівни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 254- 257 ГПК України.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 30.01.2026.

Суддя О. Андрійчук