РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2026Справа № 910/11499/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України»

про стягнення 13 455,10 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі - відповідач, АТ «НСТУ») про стягнення 13 455,10 грн, з яких: 8 611,40 грн основного боргу, 2 129,49 грн пені, 3% річних у розмірі 622,85 грн та 2 091,36 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженим постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2501 від 30.09.2015, в частині повної оплати спожитого природного газу за період з 02.12.2022 по 30.12.2022, об`єми спожитого природного газу за який автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - позивача і, відповідно, внесено до поставлених останнім об`ємів відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 та від 09.12.2020 № 1236», у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, на яку були нараховані суми пені, інфляційні втрати та 3% річних.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/11499/25 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою суду від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Зазначена ухвала суду була доставлена сторонам через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) 17.09.2025 о 15:30 та о 15:36, що підтверджується відповідними повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги вимоги положення частини шостої ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвала суду про відкриття провадження у справі (без виклику сторін) від 15.09.2025 вважається врученою позивачу та відповідачу 17.09.2025.

06.10.2025 в системі «Електронний суд» відповідачем був сформований відзив на позовну заяву (зареєстрований судом 07.10.2025), в якому останній просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що жодного підтвердження обставин несплати відповідачем основного боргу позивачем не надано, а оплата по основному боргу здійснена за платіжними дорученнями від 15.12.2022 № 383 на суму 90 415,62 грн та від 23.12.2922 № 397 на суму 557 415,96 грн.

Відповідач зазначав, що за даними рахунку на оплату (природного газу) № 32432 за період з 22.11.2022 по 30.11.2022, на початок листопада 2022 року сальдо (борг) по АТ «НСТУ» становить 44 806,40 грн, що є неможливим, оскільки філія АТ «НСТУ» Житомирська РД розпочала споживати газ в обсязі 1,23044 тис. куб.м. з ресурсу позивача лише з 22.11.2022, що підтверджується самим позивачем та фіксується в акті приймання-передачі природного газу № 15557 та підтверджується сплатою за платіжним дорученням № 383 на суму 90 415,62 грн, чим спростовується наявність заборгованості за спірний період.

Також відповідач зазначав, що підписанням акту № 15557/1 від 23.12.2025 сторони зафіксували орієнтовні обсяги 6,59732 тис. куб.м. та вартість споживання природного газу за період грудня 2022 року на загальну суму 557 415,96 грн, яка була оплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення від 23.12.2022 № 397 на суму 557 415,96 грн, проте, в подальшому позивачем підписано акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022 № 17242, яким остаточно зафіксовано обсяг 8,30809 тис.куб.м. і вартість споживання відповідачем природного газу відповідно до цін ПОН за листопад - грудень 2022 року у розмірі 521 220,96 грн, з чого вбачається, що відповідач здійснив переплату в розмірі 36 195,00 грн, яку філія АТ «НСТУ» Житомирська РД просила повернути як надмірно сплачені шляхом направлення відповідного листа від 21.02.2023 № 104/36, однак зазначений лист залишено позивачем без відповіді.

Таким чином, на думку відповідача, у нього відсутній борг перед позивачем, жодного зобов`язання у спірному періоді відповідачем перед позивачем не порушено, у зв`язку чим похідні вимоги про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат не можуть бути задоволені, а сума переплати в розмірі 36 195,00 грн підлягає поверненню саме позивачем на рахунок філії АТ «НСТУ» Житомирська РД.

13.10.2025 в системі «Електронний суд» позивачем була сформована відповідь на відзив (зареєстрована судом 14.10.2025), в якому останній заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що він проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Згідно відомостей Оператора ГРМ (форма 10) та відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС, споживачу - АТ «НСТУ» присвоєно ЕІС-код споживача природного газу - 56XS0000N48P700Y, який 02.10.2022 та 02.12.2022 був зареєстрований в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» - позивача та спожив природний газ з ресурсу постачальника «останньої надії» в період з 22.11.2022 по 30.11.2022 та з 02.12.2022 по 31.12.2022 на загальну суму 611 636,58 грн, однак, відповідачем вчасно здійснено оплату за спожитий газ за листопад 2022 року у розмірі 90 415,62 грн та частково здійснено оплату за грудень 2022 року у розмірі 512 609,56 грн, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 8 611,40 грн основного боргу та суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач зазначав, що згідно рахунку на оплату № 32432 за листопад 2022 року відповідачу нараховано плату за спожитий газ обсягом 1,23044 тис.куб.м. у розмірі 90 415,62 грн, що відображено також в Акті № 15557 приймання-передачі природного газу; згідно рахунку на оплату № 1165 за грудень 2022 року відповідачу нараховано плату за спожитий газ обсягом 8,30809 тис. куб.м. у розмірі 521 220,96 грн, що відображено в Акті № 17242 приймання-передачі природного газу. Здійснюючи дві оплати на суму 90 415,62 грн та на суму 557 415,96 грн, відповідач зазначив в призначенні платежу «за природний газ, акт № 15557» та «за природний газ, акт № 15557/1» відповідно. Акт № 15557 є актом приймання-передачі природного газу за листопад 2022 року на 90 415,62 грн, отже, вказана сума була зарахована в рахунок спожитого природного газу за листопад 2022 року (згідно з призначенням платежу), тоді як оплата в сумі 557 415,96 грн не мала чіткого призначення платежу, а дублювала по суті вже оплачений листопад 2022 року (№ акту 15557/1), у зв`язку з чим кошти були зараховані за існуючу заборгованість за січень 2022 року на суму 44 591,41 грн та березень 2022 року на суму 214,99 грн, а сума, що залишилася після закриття періоду січня 2022 року та березня 2022 року, частково закрила борг споживання природного газу за грудень 2022 року у розмірі 512 609,56 грн, що встановлено також рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/13606/23, залишеним в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову залишок основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений в грудні 2022 року газ склав 8 611,40 грн.

20.10.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначив аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву.

За приписами частини п`ятої ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до частини п`ятої ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу» (в редакції, чинній на період спірних правовідносин).

Частинами першою ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.

Положеннями п. 26 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до частини першої ст. 15 Закону України «Про ринок природного газу», у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника «останньої надії», постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника «останньої надії», та на умовах типового договору постачання постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором.

Постачальник «останньої надії» визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Згідно з пп. 1 п. 41-8 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2021/22 року: акціонерному товариству «Магістральні газопроводи України», товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторам газорозподільних систем: забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року, зокрема, бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником;

26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 і від 09.12.2020 № 1236».

Пунктом 2 вказаної постанови, визначено зобов`язання Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021, зокрема, бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Згідно з п. 12 частини першої ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновником (учасником) АТ «НСТУ» є Держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання природного газу), дія яких поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС (п. 1 та п. 2 розділу I Правил постачання природного газу).

Умовами п. 3 розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, чинній на період спірних правовідносин) передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачу (за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта) в таких випадках, зокрема, відсутність побутового споживача (точки комерційного обліку споживача) в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу).

У відповідності до положень п. 2 гл. 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС) (в редакції, чинній на період спірних правовідносин), оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

Абзацом 2 п. 1 гл. 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується ЕІС-код, при цьому згідно з абз. 4 вказаного пункту гл. 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними ЕІС-кодами.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «НСТУ» як споживачу природного газу присвоєно ЕІС-код 56XS0000N48P700Y, що відповідачем не заперечується.

За змістом п. 19 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 від 24.12.2019 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

За визначенням, наведеним у п. 5 гл. 1 розділу І Кодексу ГТС, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (п. 5 гл. 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в цьому випадку позивач та відповідач), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Інформаційна платформа доступна всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 гл. 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Таким чином, позивач, як суб`єкт ринку природного газу має право доступ до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме:

- листом оператора ГТС від 11.08.2025 № ТОВВИХ-25-12323 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000N48P700Y;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (форма № 10);

- відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS0000N48P700Y (принтскрин з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Згідно п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником «останньої надії» не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником «останньої надії», а загальна кількість днів постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживачу протягом календарного року не може перевищувати шістдесят днів (п. 2 розділу VI Правил постачання природного газу).

Таким чином, типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Частиною першою ст. 633 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина друга, третя та п`ята ст. 633 ЦК України).

Положення частини першої ст. 634 ЦК України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, у зв`язку з включенням відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем до портфеля постачальника «останньої надії», договір постачання природного газу між АТ «НСТУ» як споживачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» як постачальником «останньої надії», є укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», а саме з 22.11.2022, а отже між сторонами у справі існують договірні відносини, які регулюються умовами публічного Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

При цьому, факт споживання відповідачем у спірний період природного газу за відсутності іншого постачальника свідчить про акцептування АТ «НСТУ» оферти ТОВ «ГК «Нафтогаз України» як постачальника «останньої надії» та укладання між сторонами Договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - Договір), що відповідачем не заперечується.

Умовами п. 2.1 Договору передбачено, що за цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Відносини сторін, що є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс газотранспортної системи), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (п. 2.3 Договору).

Розділами 2-11 Договору передбачені його предмет, умови постачання, ціна, порядок обліку та оплати природного газу, права та обов`язки споживача та постачальника, порядок припинення та відновлення газопостачання, відповідальність сторін, порядок розв`язання спорів, форс-мажор, строк дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами ст. 631 ЦК України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до частини другої ст. 15 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії».

Аналогічні умови містить п. 11.1. Договору, відповідно до якого цей Договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» за своїм змістом є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм параграфу 5 глави 54 ЦК України.

За змістом частини першої ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина друга ст. 714 ЦК України).

Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Умовами п. 3.1. Договору передбачено, що постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.3. Договору).

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до листа ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» № ТОВВИХ-25-12323 від 11.08.2025 за даними, що містяться в інформаційній платформі, споживач з ЕІС-кодом 556XS0000N48P700Y був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) у період з 01.11.2022 по 31.12.2022. До вказаного листа додана інформація щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 556XS0000N48P700Y, згідно з якими за період з 22.11.2022 по 30.11.2022 спожито 1 230,00 куб. м. газу та за період з 02.12.2022 по 31.12.2022 спожито 8 308,09 куб.м. газу.

У відповідності до частини першої ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з п. 4.1. Договору, постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для Сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті.

Відповідно до п. 2 гл. 7 розділу XII Кодексу ГТС, у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого відповідачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи Оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Так, з 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії», щоденно розраховується за формулою, наведеною в п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809, в редакції Постанови КМУ № 1102.

Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн. за 1 куб. метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн. за 1 куб. метр.

Пунктом 8 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено, що ціна на природний газ публікується на веб-сайті постачальника «останньої надії».

Ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price, що підтверджується відповідною роздруківкою, наявною в матеріалах справи.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на виконання Договору позивачем у період з 22.11.2022 по 31.12.2022 було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 1,23044 тис.куб.м. на суму 90 415,62 грн за листопад 2022 року та 8,30809 тис.куб.м. на суму 521 220,96 грн за грудень 2022 року (з урахуванням вартості транспортування), що підтверджується даними інформаційної платформи оператора ГТС та не заперечується відповідачем.

Позивачем було складено та підписано Акт № 15557 приймання-передачі природного газу за листопад 2022 року в обсязі 1,23044 тис. куб.м. на суму 90 415,62 грн з ПДВ та Акт № 17242 приймання-передачі природного газу за грудень 2022 року в обсязі 8,30809 тис. куб.м. на суму 521 220,96 грн з ПДВ, копії яких наявні в матеріалах справи.

Заперечень щодо факту отримання, обсягів поставленого позивачем та отриманого відповідачем природного газу за період з 22.11.2022 по 30.11.2022 в обсязі 1,23044 тис.куб.м та за період з 02.12.2022 по 31.12.2022 в обсязі 8,30809 тис.куб.м, які визначені на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС, а також їх вартості за вказаними актами, обґрунтованої відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу, а також претензій щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору в частині, зазначеній у вказаному акті, з боку споживача не надано.

Зазначені акти були надіслані позивачем на адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків згрупованих відправлень № 16.12.2022- ОСОБА_1 та № 17.01.2023 Боженко, а також фіскальних чеків від 20.12.2022 та від 18.01.2023, проте повернуті підписаними на адресу позивача не були.

Доказів наявності іншого постачальника природного газу, відмінного від позивача, зокрема, актів приймання - передачі газу, рахунків на оплату, розрахункових документів, тощо на підтвердження отримання природного газу для відповідних потреб у листопаді-грудні 2022 року, від інших господарюючих суб`єктів - постачальників природного газу, окрім ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а також здійсненої оплати за спірний період матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд доходить висновку, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» як постачальником «останньої надії» виконано за період з 22.11.2022 по 30.11.2022 та за період з 02.12.2022 по 31.12.2022 прийняті на себе зобов`язання з постачання природного газу відповідачу як кінцевому споживачу у відповідності до умов Договору в обсягах та в сумах, зазначених в Акті № 15557 приймання-передачі природного газу за листопад 2022 року та Акті № 17242 приймання-передачі природного газу за грудень 2022 року, а відповідачем, у свою чергу, прийнято від позивача природний газ у вказаних обсягах без будь-яких зауважень.

Відповідно до частини першої ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частиною першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.3. Договору, постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Згідно з п. 4.4. Договору, споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Докази того, що сторони узгодили інший строк та порядок оплати природного газу за Договором в матеріалах справи відсутні.

Так, на виконання умов п. 4.3. Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату (природний газ) № 32432 на загальну суму 135 222,02 грн, з яких: 90 415,62 грн за листопад 2022 року та 44 806,40 грн сальдо (борг) на 01.11.2022 та рахунок на оплату (природний газ) № 1165 на суму 521 220,96 грн, копії яких наявні в матеріалах справи.

Факт надсилання на адресу відповідача вказаного рахунку підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків згрупованих відправлень № 16.12.2022- ОСОБА_1 та № 17.01.2023 Боженко, а також фіскальних чеків від 20.12.2022 та від 18.01.2023, проте повернуті підписаними на адресу позивача не були.

Таким чином, як встановлено судом, згідно матеріалів справи, загальна сума коштів, що підлягає оплаті за розрахунковий період листопад 2022 року, виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу, становить 90 415,62 грн, за грудень 2022 року - 521 220,96 грн.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідачем було здійснено оплату за спожитий природний газ на суму 90 415,62 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 383 від 15.12.2022 та випискою АТ «Ощадбанк» за 28.12.2022 (призначення платежу: опл. за природний газ, акт № 15557 від 15.12.2022, дог. № 48 від 14.12.2022) та на суму 557 415,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 397 від 23.12.2922 та випискою АТ «Ощадбанк» за 28.12.2022 (призначення платежу: опл. за природний газ, акт № 15557/1 від 23.12.2022, дог. № 48 від 14.12.2022), копії яких надані в матеріали справи.

Відповідач звернувся до позивача з листом від 31.01.2023 № 104/23 (вх. № 1591/2-2023 від 01.02.2023), в якому повідомив, що Філія АТ «НСТУ» «Житомирська РД» сплатила вартість поставленого природного газу 90 415,62 грн за поставлений газ у період з 22.11.2022 по 30.11.2022 та 557 415,96 грн за поставлений газ у період з 01.12.2022 по 31.12.2022, у той час згідно з актами приймання-передачі природного газу його вартість складає: 90 415,62 грн за поставлений газ у період з 22.11.2022 по 30.11.2022 та 521 220,96 грн за поставлений газ у період з 01.12.2022 по 31.12.2022, отже, за фактичними розрахунками виникла переплата за поставлений у грудні 2022 року природний газ у сумі 36 195,000 грн, які відповідач просив повернути.

У відповідь на вказаний лист, позивач надав відповідачу лист № 119/4.1-3109-2023 від 06.02.2023, в якому повідомив, що операторами ГРМ (АТ «Житомиргаз» та АТ «Херсонгаз») в інформаційну платформу Оператора ГТС були передані об?єм (обсяг) спожитого споживачем з ЕС-кодом 56XS0000N48P700Y природного газу, зокрема: Оператором АТ «Херсонгаз» були передані такі обсяги: січень 2022 року - 1,09300 тис.м.куб на 44 591,41 грн з ПДВ та березень 2022 року - 0,00400 тис.м. куб на 214,99 грн з ПДВ; Оператором АТ «Житомиргаз» були передані такі обсяги: листопад 2022 року - 1,23044 тис.м.куб на 90 415,62 грн з ПДВ та грудень 2022 року - 8,30809 тис.м.куб. на 521 220,96 грн з ПДВ, таким чином за весь період споживачем АТ «НСТУ» було спожито природного газу 10,63553 тис.м.куб на загальну суму 656 442,98 грн, а загальні надходження від АТ «НСТУ» складають 647 831,58 грн, у зв`язку з чим за споживачем рахується заборгованість у сумі 8 611,40 грн.

У відповідь на вказаний лист, відповідач листом від 21.02.2023 № 104/36 відповідач повідомив позивача, що на підставі типового договору постачання природного газу ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальник останньої надії, у період з 22.11.2022 по 31.12.2022 постачало газ Філії АТ «НСТУ» «Житомирська РД». У зв`язку з переплатою за поставлений природний газ Філія АТ «НСТУ» «Житомирська РД» звернулася до ТОВ ГК «Нафтогаз України» з проханням повернути надміру сплачені кошти в сумі 36 195,00 грн, з відповіді на вказане звернення вбачається, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» під час розрахунку заборгованості врахувала обсяги спожитого природного газу, які передані АТ «Херсонгаз» та АТ «Житомиргаз», послугами яких Філія АТ «НСТУ» «Житомирська РД» не користується, отже врахування повідомлених ним обсягів спожитого природного газу для розрахунку заборгованості за договором є неправомірним. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» має намір зарахувати надміру сплачені Філією кошти в рахунок погашення заборгованості за іншим договором, укладеним з іншим споживачем.

У відповідь на лист відповідача № 104/36 від 22.02.2023, позивач надав лист № 119/4.1-5411-2023 від 27.02.2023, в якому повідомив, що договірні відносини, в тому числі в рамках виконання обов`язку постачальника «останньої надії», з Філією АТ «НСТУ» «Житомирська Регіональна Дирекція» у товариства відсутні, тому вимоги щодо повернення надлишково сплачених коштів є безпідставними.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 119/4.1.2-34861-2023 від 05.09.2023 про сплату заборгованості за спожитий газ непобутовим споживачем постачальнику «останньої надії» на суму 8 611,40 грн, що підтверджується копіями опису вкладення у 265, згрупованого відправлення № 06.09.2023 Потєєв та фіскального чеку від 06.09.2023.

У відповідь на вимогу, відповідач у листі № 04.1-26.3/2465 від 28.09.2023 «щодо сплати заборгованості за спожитий газ від ПОН» повідомив позивача, що з січня 2022 року по 13 лютого 2023 року споживав природний газ з ресурсу ТОВ «Газенергоальянс», а з 13 лютого по 31 березня 2023 року - з ресурсу ТОВ «ЮГ-ГАЗ» відповідно до договорів на закупівлю природного газу, а вимога про сплату заборгованості за природний газ від ПОН не містить жодних реквізитів, за якими можливо було б ідентифікувати період та обсяги постачання та ЕІС-код суб?єкта ринку природного газу.

У відповідь на вказаний лист, позивач звернувся до відповідача з листом № 119/4.1.3-40024-2023 від 06.10.2023 «щодо перебування в реєстрі споживачів ПОН», в якому повідомив, зокрема, що згідно даних про фактичний місячний відбір/споживання природного газу через інформаційну платформу по АТ «НСТУ» (ЕІС-код 56XS0000N48P700Y) було спожито природний газ за 01.2022 у кількості 1093,00 куб.м. на суму 44 591,41 грн, 03.2022 у кількості 4,00 куб.м на суму 214,99 грн, 11.2022 у кількості 1230,44 куб.м на суму 90 415,62 та 12.2022 у кількості 8308,09 куб.м на суму 521 220,96 грн, та, станом на 30.09.2023 у відповідача обліковується заборгованість у розмірі 8 611,40 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість у розмірі 8 611,40 грн відповідачем сплачена не була.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» та/або його окремих положень суду не надано.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначав, що за даними рахунку на оплату (природного газу) № 32432 за період з 22.11.2022 по 30.11.2022, на початок листопада 2022 року сальдо (борг) по АТ «НСТУ» становить 44 806,40 грн, що є неможливим, оскільки філія АТ «НСТУ» Житомирська РД розпочала споживати газ в обсязі 1,23044 тис.куб.м. з ресурсу позивача лише з 22.11.2022, а вартість спожитого ним природного газу у листопаді-грудні 2022 року було сплачено ним платіжними дорученнями від 15.12.2022 № 383 на суму 90 415,62 грн та від 23.12.2922 № 397 на суму 557 415,96 грн.

Також відповідач пояснив, що підписанням акту № 15557/1 від 23.12.2025 сторони зафіксували орієнтовні обсяги 6,59732 тис.куб.м. та вартість споживання природного газу за період грудня 2022 року на загальну суму 557 415,96 грн, яка була оплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення від 23.12.2022 № 397 на суму 557 415,96 грн, проте, в подальшому позивачем підписано акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022 № 17242, яким остаточно зафіксовано обсяг 8,30809 тис.куб.м і вартість споживання відповідачем природного газу відповідно до цін ПОН за листопад - грудень 2022 року у розмірі 521 220,96 грн, з чого вбачається, що відповідач здійснив переплату в розмірі 36 195,00 грн, яку філія АТ «НСТУ» Житомирська РД просила повернути як надмірно сплачені.

На думку відповідача, у нього відсутній борг перед позивачем, а наявна переплата у розмірі 36 195,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в інформаційну платформу Оператора ГТС були передані об`єм (обсяг) спожитого споживачем (відповідачем) з ЕС-кодом 56XS0000N48P700Y природного газу, зокрема: Оператором АТ «Херсонгаз» були передані такі обсяги: січень 2022 року - 1,09300 тис.м.куб на 44 591,41 грн з ПДВ та березень 2022 року - 0,00400 тис.м. куб на 214,99 грн з ПДВ; Оператором АТ «Житомиргаз» були передані такі обсяги: листопад 2022 року - 1,23044 тис.м.куб на 90 415,62 грн з ПДВ та грудень 2022 року - 8,30809 тис.м.куб. на суму 521 220,96 грн з ПДВ, таким чином за весь період споживачем АТ «НСТУ» було спожито природного газу 10,63553 тис.м.куб на загальну суму 656 442,98 грн.

Таким чином, АТ «НСТУ» (ЕС-код 56XS0000N48P700Y) було спожито природного газу за січень та березень 2022 року - 1,097 тис.м.куб на загальну суму 44 806,40 грн (44 591,41 грн + 214,99 грн) та за листопад 2022 року - 1,23044 тис.м.куб на 90 415,62 грн та грудень 2022 року - 8,30809 тис.м.куб. на суму 521 220,96 грн, що відповідачем не спростовано.

Відповідачем було здійснено оплату на загальну суму 647 831,58 грн, з яких: 90 415, 62 грн згідно платіжного доручення від 15.12.2022 № 383 та 557 415,96 грн згідно платіжного доручення від 23.12.2922 № 397.

Як пояснив позивач, при здійснені оплати, відповідач зазначив в призначенні платежу «за природний газ, акт № 15557» та «за природний газ, акт № 15557/1» відповідно, у зв`язку з чим позивачем сума у розмірі 90 415,62 грн була зарахована в рахунок спожитого природного газу за листопад 2022 року (згідно з призначенням платежу акт № 15557), тоді як оплата в сумі 557 415,96 грн не мала чіткого призначення платежу, а дублювала по суті вже оплачений листопад 2022 року (№ акту 15557/1), у зв`язку з чим частина сплаченої суми 557 415,96 грн була зарахована за існуючу заборгованість за січень 2022 року на суму 44 591,41 грн та березень 2022 року на суму 214,99 грн, а сума, що залишилася у розмірі 512 609,56 грн (557 415, 96 грн - 44 591,41 грн - 214,99 грн) була зарахована в оплату споживання природного газу за грудень 2022 року, у зв`язку з чим відповідач мав доплатити ще 8 611,40 грн (521 220,96 грн - 512 609,56 грн).

Зарахування позивачем частини у розмірі 44 591,41 грн та 214,99 грн із сплаченої відповідачем суми 557 415,96 грн, як оплата заборгованості за спожитий відповідачем природний газ за січень 2022 року та березень 2022 року враховувалось Господарським судом міста Києва при розгляді справи № 910/13606/23 за позовом ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до АТ «НСТУ» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати спожитого відповідачем природного газу у січні та березні 2022 року, за результатами якої було винесено рішення від 02.11.2023, залишене в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024.

З наведеного вбачається, що заборгованість у розмірі 44 806,40 грн, яка помилково віднесена відповідачем як нарахована оплата за листопад 2022 року (з 01.11.2022 по 21.11.2022), є заборгованістю за минулі періоди січень 2022 року у розмірі 44 591,41 грн та березень 2022 року у розмірі 214,99 грн, та яка відображена у рахунку на оплату (природного газу) № 32432 як сальдо (борг).

Слід зазначити, що суд не може погодиться з твердженням позивача щодо відсутності чіткого призначення платежу суми 557 415,96 грн, оскільки при здійснені вказаної оплати, відповідачем було зазначено призначення платежу: опл. за природний газ, акт № 15557/1 від 23.12.2022, копія вказаного акту за підписами обох сторін була надана до матеріалів справи і має посилання на період нарахування з 02.12.2022 по 31.12.2022.

Разом з тим, як пояснив відповідач, підписанням акту № 15557/1 від 23.12.2025 сторони зафіксували орієнтовні обсяги 6,59732 тис.куб.м та вартість споживання природного газу за період грудня 2022 року на загальну суму 557 415,96 грн, яка і була оплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення від 23.12.2022 № 397 на суму 557 415,96 грн, проте, в подальшому позивачем підписано акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022 № 17242, яким остаточно зафіксовано обсяг 8,30809 тис.куб.м. і вартість споживання відповідачем природного газу відповідно до цін ПОН за грудень 2022 року у розмірі 521 220,96 грн.

Враховуючи зазначене, відповідачем за періоди січень, березень, листопад та грудень 2022 року було спожито всього природного газу на загальну суму 656 442,98 грн (44 591,41 грн + 214,99 грн + 90 415,62 грн + 521 220,96 грн), що відповідачем не спростовано, а оплату здійснено всього на загальну суму 647 831,58 грн (90 415,62 грн + 557 415,96 грн), у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ становить 8 611,40 грн, а твердження відповідача про існування суми переплати у розмірі 36 195,00 грн спростовуються матеріалами справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 8 611,40 грн підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2 129,49 грн пені за період з 01.02.2023 по 31.07.2023, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно з п. 4.5. Договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати спожитого в спірний період природного газу позивач правомірно здійснив нарахування пені на заборгованість за Договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що він розрахований вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у заявленому розмірі 2 129,49 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 622,85 грн та 2 091,36 грн інфляційних втрат за період з 01.02.2023 по 30.06.2025, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові». Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.04.2021 у справі № 920/653/19.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що вони розраховані вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 622,85 грн та 2 091,36 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (сплачений позивачем з урахуванням понижуючого коефіцієнта у розмірі 0,8), відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Також, у позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, наразі, складається із суми судового збору, та становить 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (04119, місто Київ, вулиця Іллєнка Юрія, будинок 42; ідентифікаційний код: 23152907) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 40121452) 13 455 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 10 коп., з яких: 8 611 (вісім тисяч шістсот одинадцять) грн 40 коп. основного боргу, 2 129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн 49 коп. пені, 3% річних у розмірі 622 (шістсот двадцять дві) грн 85 коп. та 2 091 (дві тисячі дев`яносто одна) грн 36 коп. інфляційних втрат та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова