ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1290/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду розглянув справу

за позовом Фермерського господарства "Агро Тікич", Черкаська область, Уманський район, смт.Маньківка, вул.Благодатна,15-А

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амікус Інвест", м.Умань, вул.Леваневського,56А

про стягнення 36529040,86 грн заборгованості за договором поставки,

без участі повноважних представників сторін.

Фермерське господарство "Агро Тікич" звернулося в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амікус Інвест" з вимогою про стягнення 3652940,86 грн заборгованості за договором поставки від 10.05.2024 №64, зокрема: 2619410,38 грн основного боргу, 369020,92 грн пені, 111981,35 грн 3% річних, 552528,21 грн інфляційних втрат, а також відшкодування судових витрат.

Ухвалами суду: від 27.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання 25.112025;

25.11.2025 проведення підготовчого засідання відкладено на 16.12.2025.

В справу надійшли документи:

від позивача 1) клопотання від 16.12.2025 (вх.суду №18763/25 від 16.12.2025) про проведення підготовчого засідання без участі його представника та вирішення раніше поданого ним клопотання від 20.11.2025 (вх.суду №17291/25 від 21.11.2025) про витребування доказів;

2) додаткові пояснення від 12.12.2025 (вх.суду №18600/25 від 12.12.2025) щодо оформлення замовлень покупця на завантаження та складських документів покупцю на зерно кукурудзи;

від відповідача 1) письмове пояснення від 11.12.2025 (вх.суду №18516/25 від 11.12.2025) щодо оформлення складських документів на підтвердження прийняття товару;

2) 16.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу у судовий розгляд на 19.01.2026.

19.01.2026 відкладено судове засідання для підготовки та проголошення рішення суду на 02.02.2026.

За результатами судового розгляду 02.02.2026 судом приєднано до справи вступну та резолютивну частину судового рішення відповідно до приписів ст.ст.233, 240 ГПК України без їх проголошення.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

10.05.2024 між сторонами укладено договір поставки №64 (а.с.18-19). Фермерське господарство "Агро Тікич" у спірних відносинах виступає як постачальник, кредитор, стягувач, позивач. Товариство з обмеженою відповідальністю "Амікус Інвест" у спірних правовідносинах виступає як замовник, покупець, боржник, відповідач.

Предметом договору є постачання відповідачеві 500 тонн кукурудзи (+/- 10%) урожаю 2022 року п.1.2 договору. Постачальник зобов`язався поставити та передати покупцеві обумовлений товар та отримати оплату за нього. Покупець зобов`язався отримати товар та розрахуватися за нього п.1.1 договору.

Відповідно до умов п.3.1. договору постачання товару може проводитись однією або кількома партіями.

Відвантаження товару проводиться на умовах EXW франко склад (правила Інкотермс) смт. Маньківка Уманського району п.3.3. договору.

На кожну партію товару продавець (постачальник) має надати покупцеві документи:

- рахунок-фактуру;

- видаткову накладну;

- довідку ТПП України або органу місцевого самоврядування на постачальника про статус виробника товару п.3.4. договору.

Згідно п.4.1. договору загальна вартість Товару, що відвантажується, складає 3150000 грн (з ПДВ) +/- 10%.

Ціна товару за умовами договору складає 6300 грн/тонна (з ПДВ) п.4.2. договору.

На умовах договору позивач передав відповідачеві товар за наступними накладними:

- 17.05.2024 №8 в кількості 26,34 тонни на суму 165942,13 грн (з ПДВ, а.с.20). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №8 від 17.05.2024 (а.с.21);

- 21.05.2024 №9 в кількості 16,48 тонни на суму 103824,08 грн (з ПДВ, а.с.24). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №9 від 21.05.2024 (а.с.25);

- 28.05.2024 №11 в кількості 23,16 тонни на суму 145908,11 грн (з ПДВ, а.с.28). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №11 від 28.05.2024 (а.с.29);

- 28.05.2024 №12 в кількості 24,78 тонни на суму 156114,12 грн (з ПДВ, а.с.32). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №12 від 28.05.2024 (а.с.33);

- 07.06.2024 №14 в кількості 52,78 тонни на суму 332514,25 грн (з ПДВ, а.с.36). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №14 від 07.06.2024 (а.с.37);

- 07.06.2024 №15 в кількості 56,08 тонни на суму 353304,27 грн (з ПДВ, а.с.40). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №15 від 07.06.2024 (а.с.41);

- 07.06.2024 №16 в кількості 84,68 тонни на суму 514584,39 грн (з ПДВ, а.с.44). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №16 від 07.06.2024 (а.с.45);

- 11.06.2024 №19 в кількості 81,64 тонни на суму 514332,39 грн (з ПДВ, а.с.48). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №19 від 11.06.2024 (а.с.49);

- 13.06.2024 №20 в кількості 81,64 тонни на суму 514332,39 грн (з ПДВ, а.с.52). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №20 від 13.06.2024 (а.с.53);

- 15.06.2024 №21 в кількості 27,76 тонни на суму 174888,13 грн (з ПДВ, а.с.56). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №21 від 15.06.2024 (а.с.57);

- 15.06.2024 №22 в кількості 25,82 тонни на суму 162666,12 грн (з ПДВ, а.с.60). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №22 від 15.06.2024 (а.с.61).

Всього покупцем отримано товару на суму 3138410,38 грн в кількості 501,16 метричні тонни. Спору по кількості та вартості майна немає.

На підтвердження здійснення господарської операції позивач зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- 17.05.2024 №1 на суму 165942,13 грн (а.с.22-23);

- 21.05.2024 №2 на суму 103824,08 грн (а.с.26-27);

- 28.05.2024 №3 на суму 145908,11 грн (а.с.30-31);

- 28.05.2024 №4 на суму 156114,12 грн (а.с.34-35);

- 07.06.2024 №1 на суму 332514,25 грн (а.с.38-39);

- 07.06.2024 №2 на суму 335304,27 грн (а.с.42-43);

- 07.06.2024 №3 на суму 514584,39 грн (а.с.46-47);

- 11.06.2024 №6 на суму 514332,39 грн (а.с.50-51);

- 13.06.2024 №7 на суму 514332,39 грн (а.с.54-55);

- 15.06.2024 №8 на суму 174888,13 грн (а.с.58-59);

- 15.06.2024 №9 на суму 162666,12 грн (а.с.62-63).

На умовах п.4.3. договору оплата за товар здійснюється замовником на умовах 86% - передоплати до моменту відвантаження, 14% оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

За умовами договору відповідач провів оплату лише на суму 519000 грн (а.с.64-65). Заборгованість складає 2619410,38 грн основного боргу. На суму заборгованості позивачем нараховані обтяження боргу та санкції: 369020,92 грн пені, 111981,35 грн 3% річних, 552528,21 грн інфляційних втрат.

Ухилення відповідача від проведення повного та своєчасного розрахунку стали підставою для звернення Фермерського господарства "Агро Тікич" за захистом порушеного права в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амікус Інвест" з вимогами про примусове стягнення заборгованості за договором поставки продукції від 10.05.2024 №64 в сумі 2619410,38 грн основного боргу, 369020,92 грн пені, 111981,35 грн 3% річних, 552528,21 грн інфляційних втрат.

Відповідачем доказів виконання у повному обсязі умов договору поставки продукції від 10.05.2024 №64 до суду не надано, розрахунок не проведено; вимоги позивача заперечено з мотивів: а) ненадання відповідачеві складських квитанцій на зерно та б) відсутності порушеного права позивача викладено у відзиві на позов (а.с.86-90).

Інших доказів та документів не подано.

Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання на ринку товарного сільськогосподарського виробництва України та супутніх послуг, самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст.93 Цивільного кодексу України.

Позивач звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом про стягнення з відповідача 2619410,38 грн основної заборгованості за поставлений відповідно до умов договору поставки продукції №64 від 10.05.2024 товар (товарна сільгосппродукція кукурудза урожаю 2022). На суму заборгованості нараховані обтяження та санкції.

Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього строкового консенсуального оплатного договору поставки продукції від 10.05.2024 №64; договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України).

Договір відповідає положенням глави 54 Цивільного кодексу України поставка товару як різновид відносин "купівлі-продажу".

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (чинний на момент спірних відносин).

Відповідно до Цивільного кодексу України:

п.1 ч.2 ст.11. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

ч.1, 2 ст.509. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;

ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

ст.526. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

ст.530. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;

ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;

ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);

ст.611. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом;

ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;

ч.1, 2 ст.712. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін;

ч.1 ст.655. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;

ч.1 ст.663. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу;

ч.1 ст.692. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору поставки продукції від 10.05.2022 №64 здійснено поставку відповідачу товару (товарної сільськогосподарської продукції категорії зерно кукурудзи) окремими партіями з видачею відповідних рахунків на оплату, що підтверджується видатковими накладними:

- 17.05.2024 №8 в кількості 26,34 тонни на суму 165942,13 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №8 від 17.05.2024;

- 21.05.2024 №9 в кількості 16,48 тонни на суму 103824,08 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №9 від 21.05.2024;

- 28.05.2024 №11 в кількості 23,16 тонни на суму 145908,11 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №11 від 28.05.2024;

- 28.05.2024 №12 в кількості 24,78 тонни на суму 156114,12 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №12 від 28.05.2024;

- 07.06.2024 №14 в кількості 52,78 тонни на суму 332514,25 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №14 від 07.06.2024;

- 07.06.2024 №15 в кількості 56,08 тонни на суму 353304,27 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №15 від 07.06.2024;

- 07.06.2024 №16 в кількості 84,68 тонни на суму 514584,39 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №16 від 07.06.2024;

- 11.06.2024 №19 в кількості 81,64 тонни на суму 514332,39 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №19 від 11.06.2024;

- 13.06.2024 №20 в кількості 81,64 тонни на суму 514332,39 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №20 від 13.06.2024;

- 15.06.2024 №21 в кількості 27,76 тонни на суму 174888,13 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №21 від 15.06.2024;

- 15.06.2024 №22 в кількості 25,82 тонни на суму 162666,12 грн (з ПДВ). Разом з видатковою накладною передано рахунок-фактуру на оплату №22 від 15.06.2024.

Всього покупцем отримано товару на суму 3138410,38 грн в кількості 501,16 метричні тонни. Спору по кількості та вартості майна немає.

На підтвердження здійснення господарської операції позивач зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- 17.05.2024 №1 на суму 165942,13 грн (а.с.22-23);

- 21.05.2024 №2 на суму 103824,08 грн (а.с.26-27);

- 28.05.2024 №3 на суму 145908,11 грн (а.с.30-31);

- 28.05.2024 №4 на суму 156114,12 грн (а.с.34-35);

- 07.06.2024 №1 на суму 332514,25 грн (а.с.38-39);

- 07.06.2024 №2 на суму 335304,27 грн (а.с.42-43);

- 07.06.2024 №3 на суму 514584,39 грн (а.с.46-47);

- 11.06.2024 №6 на суму 514332,39 грн (а.с.50-51);

- 13.06.2024 №7 на суму 514332,39 грн (а.с.54-55);

- 15.06.2024 №8 на суму 174888,13 грн (а.с.58-59);

- 15.06.2024 №9 на суму 162666,12 грн (а.с.62-63).

За умовами договору (п.5.1.2 та п.4.3) покупець оплачує вартість кожної партії продукції на умовах 86% передоплати та 14% оплати протягом 5 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Відповідачем розрахунок за отриманий за договором товар проведено частково (що підтверджується платіжними інструкціями від 05.06.2024 №229 на суму 50000,00 грн, від 07.06.2024 №235 на суму 25000,00 грн, від 14.06.2024 №248 на суму 249000,00 грн, від 01.04.2025 №85 на суму 195000,00 грн (а.с.64-65).

Основна заборгованість за майно за договором складає 2619410,38 грн, що є предметом спору.

Доказів об`єктивної неможливості заперечити вимоги чи провести обумовлений розрахунок відповідачем не подано; вимоги позивача не спростовано в належний спосіб. Станом на день розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості до суду не подано. Відповідач у відзиві на позов (вх.суду №18516/25 від 11.12.2025) вказав, що позивачем в момент передачі товару одночасно не надано документи: складську квитанцію, чи просте складське свідоцтво, чи подвійне складське свідоцтво, в зв`язку з чим право власності на спірне майно від позивача до відповідача не перейшло.

Суд критично оцінює доводи та заперечення відповідача проти позову, та не враховує їх при прийнятті рішення, оскільки товар відвантажувався позивачем зі свого господарства і жодні відносини зберігання чи схову майна між позивачем та відповідачем не оформлялись, тому вимоги відповідача про передачу йому документів складського схову на отримане майно зерно кукурудзи урожаю 2022 року не ґрунтуються на вимогах закону чи договору.

Невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання у строки, встановлені п.4.3 та п.5.1.2 договору поставки продукції від 10.05.2024 №64 є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем суми основного боргу (2619410,38 грн) у примусовому порядку. Суд вважає, що строк виконання грошового зобов`язання відповідачем є таким, що настав.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (розрахунок а.с.17).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивачем у позовній заяві розрахунків, розміри інфляційних втрат за порушення строків розрахунків та 3% річних за користування чужими грошовими коштами складають відповідно 552528,21 грн та 111981,35 грн (за період з 18.05.2024 до 20.10.2025, з урахуванням періоду прострочення оплати, встановлених індексів інфляції в державі та проведеного часткового розрахунку відповідачем в окремі періоди).

Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки позивача за вказані ним періоди є правильним і відповідачем не оспорюються.

Вимоги про стягнення з відповідача 552528,21 грн інфляційних втрат та 111981,35 грн 3% річних підлягають до задоволення.

Щодо стягнення пені як забезпечення виконання зобов`язання (розрахунок а.с.17).

За невиконання грошового зобов`язання відповідно до п.6.2 договору, позивач (постачальник) має право на стягнення з відповідача (покупця) штрафу 5% від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с.18). Договір про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді штрафу укладено в письмовому виді відповідно до приписів ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України (як різновид неустойки).

Однак позивачем заявлено вимогу про стягнення пені з відповідача.

Вимога про стягнення штрафу з відповідача позивачем не заявлялась. В розрахунку вимоги позивачем наведено санкцію у виді пені (а.с.17), яка не передбачена умовами договору №64.

В зв`язку з цим в задоволенні вимоги позивача про стягнення пені в сумі 369020,92 грн - належить відмовити з мотивів безпідставності, недоведеності та необґрунтованості, тому запропонований позивачем розрахунок санкцій (а.с.17) не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання до суду відзиву чи й доказів проведення розрахунку з позивачем.

Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання перед позивачем у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до часткового задоволення. Належить стягнути з відповідача за договором поставки продукції від 10.05.2024 №64 на користь позивача заборгованість в сумі 2619410,38 грн основного боргу, 111981,35 грн 3% річних, 552528,21 грн інфляційних втрат. В решті вимог належить відмовити.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. Відтак, належить стягнути на користь позивача 39407,03 грн судового збору. Решту судового збору покласти на позивача та не стягувати.

Суд не розглядає питання розподілу витрат на правову допомогу, оскільки позивачем у справу до прийняття рішення не подано первинних доказів понесених витрат. Відтак позивач не позбавлений права звернутися з окремою заявою в суд про прийняття додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу відповідно до приписів ст.ст.130 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

1.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амікус Інвест", м.Умань, вул.Леваневського,56А, , номер рахунку в банку невідомий) на користь Фермерського господарства "Агро Тікич", Черкаська область, Уманський район, смт.Маньківка, вул.Благодатна,15-А, , номер рахунку в банку невідомий)

2619410,38 грн основного боргу, 111981,35 грн 3% річних, 552528,21 грн інфляційних втрат, а також відшкодування 39407,03 грн судового збору.

1.2. В решті вимог про стягнення 369020,92 грн пені - відмовити.

1.3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено і підписано 02.02.2026.

Суддя Г.М.Скиба