ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р. Справа №910/1827/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Рудченко Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства охоронно-детективна агенція "Пятая стража"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 (повний текст складено 25.09.2025)

у справі №910/1827/25 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного підприємства охоронно-детективна агенція "Пятая стража"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення в частині

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство охоронно-детективна агенція "Пятая стража" (далі - ПП ОДА "Пятая стража") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет) про визнання недійсними та скасування пунктів 1 та 3 резолютивної частини рішення АМК від 26.11.2024 №70-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №145-26.13/97-24.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскаржуване рішення АМК підлягає скасуванню з підстав порушення та неправильного застосування відповідачем норм матеріального права.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, перевіривши юридичну оцінку обставин справи Комітету та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні, дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 №5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299 (зі змінами), у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини учасників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПП ОДА "Пятая стража" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ПП ОДА "Пятая стража" посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю деяких обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Як наслідок, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано деякі норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що доводи позовної заяви та апеляційної скарги є тотожними за своїм змістом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 апеляційну скаргу ПП ОДА "Пятая стража" у справі №910/1827/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

03.11.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП ОДА "Пятая стража" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10.12.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1827/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 25.11.2025.

01.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/1827/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 розгляд апеляційної скарги ПП ОДА "Пятая стража" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 відкладено до 21.01.2026.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

21.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив АМК на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПП ОДА "Пятая Стража", а рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 залишити без змін.

Так, у відзиві АМК заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною, необґрунтованою, а наведені в ній твердження такими, що не відповідають нормам законодавства та дійсним обставинам справи.

На переконання відповідача, він обґрунтовано визначив розмір накладеного штрафу і його розрахунок здійснено відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Порядку визначення розміру штрафу та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої, штраф визначається саме від чистого доходу (виручки) підприємства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), а не від чистого прибутку, як про це помилково стверджує позивач.

Також відповідач вказує, що наведені позивачем підстави позову не містять доводів які б давали можливість дійти висновку про незгоду позивача з вчиненим порушенням, тож поданими останнім доказами не спростовано висновків Комітету, викладених у рішенні.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 21.01.2026 з`явився представник відповідача.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з частинами 3, 8 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Таким чином, позивач повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом. При цьому, явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/1827/25 розглядається за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.01.2026 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії АМК від 26.11.2024 №70-р/тк у справі №145-26.13/97-24 визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю агенція охорони "Кольчуга" (далі - ТОВ АО "Кольчуга") та ПП ОДА "Пятая стража" вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: "Послуги з охорони майна АТ "Укрпошта" (ідентифікатор торгів на вебпорталі "Prozorro" UA-2023-12-12-022529-a) (далі - Торги), проведених Акціонерним товариством "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта", замовник).

За вчинення вищезазначеного порушення на позивача накладено штраф у розмірі 206 162,00 грн.

Не погоджуючись з висновками АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, позивач, на підставі статі 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування пунктів 1 та 3 резолютивної частини рішення №70-р/тк, з підстав порушення та неправильного застосування відповідачем норм матеріального права.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним та скасування пунктів 1 та 3 резолютивної частини рішення №70-р/тк Комітету у справі №145-26.13/97-24 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним та скасування пунктів 1 та 3 резолютивної частини рішення №70-р/тк Комітету у справі №145-26.13/97-24 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Як стверджує позивач, висновки, зроблені Комітетом на підставі інформації про наявність господарських операцій, не можуть свідчити про єдність їх економічних інтересів, спільне ведення господарської діяльності та про наявність умов для обміну інформацією, у тому числі й щодо спільної участі у торгах.

За доводами позивача, Комітет жодним чином не обґрунтовує таких висновків у рішенні від 26.10.2024 №70-р/тк, не аналізує наявність та зміст укладених договорів, за якими робилися банківські проплати, не встановлено наявність/відсутність договору про спільну діяльність. Відповідачем не обґрунтовано, з яких підстав він вважає, що проведення банківських операцій після закінчення торгів може підтвердити антиконкурентні узгоджені дії під час торгів. З огляду на викладене, висновок про наявність умов для обміну інформацією, у тому числі й щодо спільної участі у торгах, нічим не обґрунтований і не підтверджений доказами, базується виключно на припущеннях.

На переконання позивача, оскаржуване рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу не може ґрунтуватися на висновках, що мають переважно імовірнісний характер, і на зроблених припущеннях, а мають бути засновані тільки на беззаперечно встановлених фактах.

При цьому, позивач не вказує обставин та доказів, які б підтверджували його твердження в частині визнання Комітетом дій ТОВ АО "Кольчуга" і ПП ОДА "Пятая стража", як антиконкурентних узгоджених дій, які стосувалися спотворення результатів торгів на закупівлю: "Послуги з охорони майна АТ "Укрпошта" (ідентифікатор торгів на вебпорталі "Prozorro" UA-2023-12- 12-022529-a), проведених АТ "Укрпошта".

Більш того, позивач, у відповіді на відзив Комітету, у першому абзаці на її другій сторінці, вказує, що фактично позовні вимоги обґрунтовані саме невірним визначенням відповідачем суми прибутку, з якого обраховано суму штрафу.

У відповіді на відзив, позивач наполягає тільки на невірному визначенні розміру доходу при обчисленні суми штрафу та зауважує, що при визначенні штрафу має бути враховано саме чистий прибуток, оскільки за своєю діяльністю він надає саме послуги з охорони, за які отримує оплату.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі №910/20099/20 вказав, що: "перевіряючи дії органів Комітету на відповідність законодавству України, суди, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) Комітету, з`ясовують і визначають наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання недійсним рішення Комітету".

Позивач не наводить ані підстав, ані їх обґрунтування для визнання недійсним рішення. Таким чином, у суду відсутня можливість оцінити наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання недійсним рішення Комітету.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У часник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/-их, на відміну від первісно обраного/-них, способу/-ів захисту порушеного права, у межах спірних правовідносин.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №911/2875/21).

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №824/399/17-a).

Відповідно право особи звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.

Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб.

Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.

Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Визначення предмета та підстав позову є правом позивача, у той час як встановлення його обґрунтованості - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У зв`язку з наведеним, матеріалами справи підтверджуються висновки Комітету в частині того, що сукупністю доказів, зібраних у справі, доводиться, а позицією ПП ОДА "Пятая Стража", не спростовується висновок Комітету викладений у оспорюваному рішенні, що, учасники Торгів узгоджували між собою поведінку, що підтверджується, зокрема, таким:

- наданням учасниками Торгів фінансової допомоги один одному;

- наданням учасниками Торгів фінансової допомоги одними й тими ж третіми суб`єктами господарювання, пов`язаними з засновником одного з учасників Торгів;

- господарськими відносинами учасників Торгів з одним і тим же третім суб`єктом господарювання;

- господарськими відносинами обох учасників Торгів з засновником позивача;

- господарською діяльністю учасників Торгів з одними й тими ж суб`єктами господарювання, одночасне отримання рахунків для здійснення оплати та здійснення оплати одним і тим же третім суб`єктами господарювання обома учасниками Торгів;

- синхронністю дій учасників Торгів у часі під час здійснення входу до аукціону Торгів;

- синхронністю дій учасників Торгів у часі під час подання тендерних пропозицій;

- використанням учасниками Торгів однієї ІР-адреси для входу до аукціону Торгів в один і той самий час;

- використанням учасниками Торгів однієї ІР-адреси для подання пропозиції на Торги в один і той самий день та близький час;

- використанням одних ІР-адрес для входу до банківської системи електронних платежів (системи дистанційного обслуговування, інтернет-банкінгу);

- використанням учасниками Торгів одних і тих же ІР-адрес та електронної пошти для подачі податкової звітності до органів ДПС та отримання послуг від третього суб`єкта господарювання обома учасниками Торгів, який має відношення до зазначених ІР-адрес;

- використанням учасниками Торгів одного номера телефону й однієї електронної пошти як контакту при реєстрації в банківській установі;

- комунікацією між учасниками Торгів під час участі в Торгах;

- однаковими властивостями електронних файлів, завантажених учасниками Торгів у складі тендерних пропозицій.

З матеріалів справи вбачається, що дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 4 частини 2 статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до приписів Закону України "Про захист економічної конкуренції":

- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац 2 статті 1);

- узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання; особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій (абзац 1 частини 1 та частина 2 статті 5);

- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина 1 статті 6);

- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини 2 статті 6);

- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 частини 1 статті 50);

- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на АМК, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення АМК, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень АМК визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини 1, 2 статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Разом із тим, згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", до повноважень саме АМК належить, зокрема: прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, надання висновків, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У розгляді справ про оскарження рішень органів АМК щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Таким чином, для визнання органом АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.

Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів через узгодження поведінки конкурсантами.

Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу.

Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №916/3214/17, від 04.12.2018 у справі №914/1912/17, від 18.12.2018 у справі №922/5617/15, від 20.11.2018 у справі №910/1339/18.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 у справі №910/1668/19 вказав, що порушення антиконкурентного законодавства шляхом встановлення таких обставин: одночасна пов`язаність трудовими відносинами декількох працівників; використання відповідачами спільного доменного імені; спільне використання однієї електронної поштової скриньки; спільні господарські відносини; пропонування однакового товару; завищення цінових пропозицій; подання однакових документів у складі своїх пропозицій; отримання банківських гарантій в одному й тому ж самому банку; обмін інформацією.

У постановах від 26.01.2021 у справі №910/2576/20, від 08.04.2021 у справі №916/191/20, від 08.07.2021 у справі №914/938/20, від 28.05.2020 у справі №910/1490/19 Верховний Суд дійшов висновку, що змагання під час проведення торгів забезпечується таємністю інформації; змагальність учасників процедури закупівлі з огляду на приписи статей 1, 5, 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією; встановлені органом Комітету обставини виключають таку змагальність, що свідчить про узгоджену поведінку суб`єкта господарювання, яка й призвела до спотворення результатів торгів.

Для визнання органом Комітету порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору, з метою визначення переможця процедури закупівлі. Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами). Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу (постанова Верховного Суду від 01.02.2022 у справі №910/19150/20).

У постанові від 15.07.2021 у справі №922/2940/20 Верховний Суд дійшов висновку, що для визнання вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції органу Комітету достатньо встановити й довести наявність наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що, у свою чергу, призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі, оскільки наслідки у вигляді спотворення результатів процедури закупівлі не сталися не у зв`язку з тим, що суб`єкти господарювання відмовилися від своїх дій щодо координації своєї поведінки в процесі проведення процедури закупівлі, не у зв`язку з добровільним припиненням ними таких дій, а з інших причин (через відміну торгів замовником).

Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгодженні дії, які стосуються спотворення результатів торгів та накладення штрафу належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням, в порядку частини 2 статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому, питання про наявність або відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, відповідно до статті 86 ГПК України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №916/2670/18, Закон України "Про захист економічної конкуренції" не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції, оскільки така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. Питання наявності узгоджених антиконкурентних дій вирішується господарським судом виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у цій справі, в їх взаємозв`язку.

Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (постанова Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №917/1983/19).

Сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства. Факт пов`язаності суб`єктів господарювання, які брали участь у торгах, і наявність між ними господарських відносин та інші встановлені в рішенні Комітету обставини в сукупності підтверджують як раз ту обставину, яка надавала їм можливість обмінюватися інформацією та координувати свою діяльність (постанова Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №910/267/20).

Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині (постанова Верховного Суду від 29.11.2022 у справі №910/13451/20).

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання, як антиконкурентних узгоджених дій, достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію. При цьому, мотиви, з яких учасники торгів узгоджують власну конкурентну поведінку, не впливають на кваліфікацію правопорушення, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі №922/2512/18).

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання, як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі, відповідно, недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію (постанова Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №922/1373/18, постанова Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №917/1983/19, постанова Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №910/2576/20, постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №916/191/20, постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №914/938/20).

Негативним наслідком є сам факт спотворення результатів торгів/аукціонів (через узгодження поведінки конкурсантами) (постанова Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №922/2940/20, постанова Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/1490/19).

Встановлені обставини та факти в оспорюваному рішенні у своїй сукупності свідчать про те, що на всіх стадіях підготовки тендерних пропозицій для участі в Торгах учасники були обізнані щодо участі кожного з них у зазначених торгах.

Щодо накладеного на ПП ОДА "Пятая стража" штрафу, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції за порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачене пунктом 1 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що доход (виручка) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається як сумарна вартість доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) усіх юридичних та фізичних осіб, що входять до групи, яка визнається суб`єктом господарювання відповідно до статті 1 цього Закону, та на яких накладається штраф відповідно до частини 4 цієї статті.

При цьому, пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до статті 134 Податкового кодексу України для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 178.3 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально, підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №290 "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" (далі - Національний стандарт).

Згідно з пунктом 7 Національного стандарту визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:

- дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- інші операційні доходи;

- фінансові доходи;

- інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - це загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №892/4185, затверджено Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі - Інструкція), якою встановлюється призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб.

Згідно з Інструкцією рахунок 70 "Доходи від реалізації" призначено для узагальнення інформації про доходи від реалізації готової продукції, товарів, робіт і послуг, доходів від оренди об`єктів інвестиційної нерухомості, доходів від страхової діяльності, про доходи від грального бізнесу, від проведення лотерей, а також про суму знижок, наданих покупцям, та про інші вирахування з доходу.

Відповідно до Інструкції рахунок 71 "Інший операційний дохід" ведеться для узагальнення інформації про інші доходи від операційної діяльності підприємства у звітному періоді, крім доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Аналогічні положення зазначено в наказі Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 24.01.2011 №25) затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 25 "Спрощена фінансова звітність", додатком 1 якого є форма Фінансового звіту малого підприємства, де передбачено декілька видів доходів підприємства, зокрема чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи та інші доходи.

Різниця між чистим доходом і чистим прибутком полягає в наступному:

Чистий дохід (net income) - це сума, яку підприємство отримує від реалізації товарів або послуг після вирахування непрямих податків (ПДВ, акцизів, мита). Це фактичний виторг товариства, яким воно може розпоряджатися.

Чистий прибуток (net profit) - це сума, яка залишається після вирахування всіх витрат (операційних витрат, податків, заробітних плат, витрат на борги тощо). Це кінцева фінансова вигода товариства, яку можна використовувати для реінвестування, виплати дивідендів тощо.

Головна відмінність:

Чистий дохід - це ще не прибуток, а лише частина виручки, яка не включає непрямі податки.

Чистий прибуток - це фінальний результат діяльності товариства після врахування всіх витрат.

Для розуміння:

- Чистий дохід = Валовий дохід - Непрямі податки.

- Чистий прибуток = Чистий дохід - Всі витрати.

Тобто чистий прибуток завжди менший за чистий дохід, оскільки з нього ще вираховуються всі витрати товариства.

Як встановлено рішенням №70-р/тк дохід (виручка) позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2023 рік становив 2 378 800,00 грн.

Вказане підтверджується листом Головного управлінням ДПС у Миколаївській області Державної податкової служби України від 15.03.2024 №2941/5/14-29-04-02-07-01, відповідно до якого чистий дохід позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2023 рік становив 2 378 800,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №910/378/21 сформовано правові висновки щодо застосування частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" з питань, порушених позивачем у позовній заяві, відповідно до яких, розмір штрафу, застосованого АМК, слід визначати від чистого доходу (виручки) товариства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за відповідний рік, а не іншим чином. Оскільки Заводом не спростовано розмір чистого доходу від реалізації продукції вказаний у пункті 78 Рішення АМК, що і стала базою для визначення АМК розміру штрафу, розмір накладеного на Завод штрафу не перевищує п`яти відсотків доходу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2019 рік, що відповідає приписам статті 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", то Верховний Суд вважає, що у судів попередніх інстанцій не було правових підстав для визнання недійсним та скасування пункту 2 Рішення АМК...".

Отже, враховуючи наведене вище, суд першої інстанції правомірно відхилив твердження позивача в цій частині.

Рішенням відповідача №70-р/тк на ПП ОДА "Пятая стража" накладено штраф у розмірі 206 162,00 грн, що в свою чергу становить 8,67% від доходу позивача за 2023 рік.

При розрахунку штрафної санкції органи Комітету керуються нормами статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Рекомендаційними роз`ясненнями від 09.08.2016 №39-рр "Щодо застосування положень частин другої, п`ятої та шостої статті 52 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Згідно з пунктом 17 Рекомендаційних роз`яснень від 09.08.2016 №39-рр "Щодо застосування положень частин другої, п`ятої та шостої статті 52 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" до пом`якшуючих обставин належать: припинення відповідачем дій (бездіяльності, що містять ознаки порушення, до прийняття відповідного рішення, попереднього рішення органу Комітету; відшкодування шкоди, завданої порушенням, чи усуненням наслідків порушення в інший спосіб до прийняття відповідного рішення органу Комітету; усунення умов, що сприяли вчиненню порушення, до прийняття відповідного рішення; фактичне недотримання учасником узгоджених дій їх умов та наявність доказів, що суб`єкт господарювання фактично конкурував на ринку, протягом всього часу тривання порушення; співпраця під час розгляду справи з органами Комітету, що сприяла з`ясуванню обставин справи, зокрема виявленню фактів, відомостей, про які органи Комітету не запитували, або виявленню інших порушень законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі вчинених іншими особами; вчинення порушення внаслідок впливу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю або суб`єкта господарювання, в економічній залежності від якого знаходився порушник; звернення до початку розгляду справи про порушення за отримання дозволу суб`єктом господарювання на концентрацію в разі вчинення порушення, передбаченого пунктом 12 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Чинним законодавством України Комітет наділений дискреційними повноваженнями та має право накладати штрафи за порушення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, у розмірах, визначених статтею 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Встановлення органами Комітету у діях суб`єктів господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу здійснюються на основі аналізу та оцінки доказів, зібраних під час розгляду кожної конкретної справи та виходячи з її фактичних обставин.

Застосований до позивача штраф, відповідає вимогам Закону України "Про захист економічної конкуренції" та становить до 10% доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2023 рік, а саме складає 8,67% від доходу (виручки) позивача.

Враховуючи наявні у справі докази, беручи до уваги обставини, встановлені відповідачем в оспорюваному рішенні, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в оспорюваному рішенні відповідача.

Матеріалами справи підтверджено, що узгодження пропозицій усунуло конкуренцію та змагальність між учасниками, чим порушило право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції.

Дії учасників призвели до порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, у зв`язку з чим, вони вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовна заява ПП ОДА "Пятая стража" містить виключно думку позивача щодо прийнятого Комітетом рішення, не містить жодного документального підтвердження доводів ПП ОДА "Пятая стража" та не спростовує встановлених Комітетом під час розгляду справи обставин та зібраних останнім доказів.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи Комітету та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 №5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299 (зі змінами), у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини учасників.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову ПП ОДА "Пятая стража".

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПП ОДА "Пятая стража" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ПП ОДА "Пятая стража".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства охоронно-детективна агенція "Пятая стража" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/1827/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство охоронно-детективна агенція "Пятая стража".

4. Матеріали справи №910/1827/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 02.02.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран