ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р. Справа № 922/4587/13 (922/2765/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Надвіренко А.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Ліквідатора ФОП Бабича І.Ю. - арбітражного керуючого Кошовського С.В. (адреса для кореспонденції: 61022, м. Харків, а/с 4596)
до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ін Форс Груп» (адреса: Україна, 03189, місто Київ, вул. Здановської Юлії, будинок 71Г, ); 2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
про стягнення 890 786,14 грн.
за участю представників сторін:

позивач - Кошовський С.В. (особисто);

відповідач - Януш А.І. (ордер серія - ВІ, № 1332988 від 10.09.2025);

третіх осіб - не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області (суддя Байбак О.І.) перебуває справа № 922/4587/13 за заявою Mramor LLP, Wales про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича.

Постановою Господарського суду Харківської області від 10.12.2013 фізичну особу-підприємця Бабича І. Ю. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 для розгляду даної справи визначено суддю Байбака О. І.

Розгляд звіту ліквідатора неодноразово відкладався.

В межах справи про банкрутство ліквідатор Кошовський С.В. (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Нікіфорової Ганни Олександрівни (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути з останньої безпідставно отримані кошти в сумі 509096,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дружина фізичної особи-підприємця Бабича І.Ю. - Нікіфорова Г.О. отримувала грошові кошти від здачі в оренду нерухомого майна ТОВ "Ін Форс Груп", що належить фізичній особі-підприємцю Бабичу І.Ю., проте Никифорова Г.О. не мала права на вчинення відповідних дій, не отримувала від ліквідатора дозволу на здачу в оренду нерухомого майна, а відповідно має повернути кошти отримані від здачі майна в оренду в ліквідаційну масу, як отримані без належних правових підстав.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.08.2025 позовну заяву ліквідатора ФОП Бабича І.Ю. - арбітражного керуючого Кошовського С.В. залишено без руху, надано ліквідатору ФОП Бабича І.Ю. - арбітражному керуючому Кошовському С.В. п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та роз`яснено заявнику, що у разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута особі, що звернулася із позовною заявою.

Ліквідатор Кошовський С.В. подав до суду заяву про усунення недоліків (вх. № 19011 від 19.08.2025).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання призначено на 22.09.2025; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 20799 від 11.09.2025), в якому заперечує проти заявленого позову та зазначає, що кошти отримані від договору оренди № 20/09-01 від 20.09.2021 Нікіфоровою Г. О. не набуті та не збережені останньою, оскільки наведений правочин вчинений на користь довірителя та в інтересах Бабича І. Ю., кошти, сплачені за умовами договору оренди направлені на покриття витрат Бабича І. Ю. з утримання майна, комунальних послуг податки, що підтверджується платіжними дорученнями. Зокрема відповідач зазначає, що за дорученням Бабича І. Ю. та в його інтересах здійснено використання коштів у сумі - 620 694,58 грн., однак отримано за договором оренди, та за твердженням позивача, 509 096,77 грн.

Відповідач вважає, що за таких обставин, відсутні будь-які фактичні і правові ознаки безпідставного набуття і збереження ним коштів без достатніх правових підстав, тому положення ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані в межах даної справи.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду, що майно за адресою: АДРЕСА_3 , як і усе інше майно, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки Нікіфорова Г. О. та Бабич І. Ю. перебувають у шлюбі і відповідно володіють майном у рівних частках, реєстрація права власності на майно за одним з подружжя, не позбавляє іншого з подружжя права на свою частку.

Додатково відповідач надав до суду клопотання (вх. № 21138 від 15.09.2025), в якому просить суд долучити докази підтвердження розпорядження коштами отриманими від договору оренди № 20/09-01 від 20.09.2021.

В подальшому відповідач додатково надав клопотання (вх. № 21787 від 22.09.2025), в якому просить суд долучити до матеріалів справи Довідку з інформаційного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269219427 від 05.08.2021 року.

Ліквідатор Кошовський С.В. звернувся до суду з клопотанням (вх. № 23060 від 06.10.2025), в якому просить суд подальший розгляд справи № 922/4587/13 (922/2765/25) здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити дату підготовчого судового засідання.

Зазначене клопотання позивач обґрунтовує тим, що при розгляді даної справи необхідно буде витребувати додаткові документи від відповідача, дослідити додаткові докази, а також є необхідність з`ясування фактичних обставин справи за участю сторін та надання пояснень.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.10.2025 клопотання ліквідатора Кошовського С.В. (вх. № 23060 від 06.10.2025) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено; постановлено перейти до розгляду позовної заяви у справі № 922/4587/13 (922/2765/25) за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено у справі підготовче засідання 20.10.2025; залучено Товариство з обмеженою відповідальністю Ін Форс Груп до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося.

Ліквідатор Кошовський С.В. звернувся до суду з заявою (вх. № 24302 від 20.10.2025) про збільшення позовних вимог в якій просить суд за наслідками розгляду справи стягнути з Нікіфорової Ганни Олександрівни безпідставно отримані кошти в сумі 890 786,14 грн.

Дана заява обґрунтована з посиланням на те, що дружина фізичної особи-підприємця Бабича І.Ю. - Нікіфорова Г.О. отримувала грошові кошти від здачі в оренду нерухомого майна ТОВ "Ін Форс Груп" та Пшенічнікову Д.О., що належить фізичній особі-підприємцю Бабичу І.Ю., проте Никифорова Г.О. не мала права на вчинення відповідних дій, не отримувала від ліквідатора дозволу на здачу в оренду нерухомого майна, а відповідно має повернути кошти отримані від здачі майна в оренду в ліквідаційну масу, як отримані без належних правових підстав.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 заяву ліквідатора Кошовського С.В. (вх. № 24302 від 20.10.2025) про збільшення розміру позовних вимог задоволено та продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням; залучено Пшенічнікова Дмитра Олексійовича до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідач надав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 25021 від 28.10.2025), в якому заперечує проти позову, виходячи з наступного.

Відповідач зазначає, що позовні вимоги ліквідатора Кошовського С.В., і в тому числі щодо збільшення позовних вимог, слід розглядати в контексті правовідношення «представництва». Довіреностями від 16 жовтня 2020 року та від 15 липня 2024 року, Бабич І.Ю. уповноважив Нікіфорову Г.О. представляти його інтереси і в тому числі у правовідносинах, які охоплюються предметом позову.

Додатково відповідач зазначає, що представник, а у вказаних правовідносинах це Нікіфорова Г.О., діє не від свого імені, а від імені іншої особи Бабича І.Ю. Представник, яким є Нікіфорова Г.О., діє виключно у межах наданих їй повноважень Бабичем І. Ю. Правові наслідки у даній справі, настають не для представника, яким є Нікіфорова Г.О., а для особи, яку вона представляє - Бабича І.Ю.

Також відповідач зазначає, що передача приміщень в оренду банкрутом протягом багатьох років (з моменту визнання банкрутом в 2013 р. до моменту продажу в 2024 році) свідчить про невжиття ліквідатором жодних дій щодо управління та розпорядження майном банкрута. Вказані обставини роблять вимоги ліквідатора до Нікіфорової Г. О. неспроможними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Бабич І.Ю. надав до суду пояснення (вх. № 25057 від 28.10.2025), у яких зазначає, що його представником за його дорученням - Нікіфоровою Г. О. та в його інтересах було укладено договори оренди нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 . За рахунок коштів, отриманих від здачі приміщень в оренду, Нікіфорова Г. О., за його дорученням, забезпечувала оплату комунальних послуг, підтримання приміщень в належному санітарному стані, про що свідчать платіжні доручення, які долучені до справи. Кошти, що залишались після сплати обов`язкових платежів, Нікіфорова Г. О. передавала йому особисто. Так, за платіжними дорученнями, які надані Нікіфоровою Г. О. вона в його інтересах сплатила за утримання приміщення - 620 694,58 грн., а залишок коштів отриманих від Нікіфорової Г. О. готівкою протягом 2021 -2024 років, були для нього єдиним засобом для існування.

Ліквідатор Кошовський С.В. звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову (вх. № 25456 від 03.11.2025), в якій просить суд за наслідками розгляду справи:

1. Визнати Договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, укладений з ТОВ Ін Форс Груп, недійсним.

2. Визнати Договір оренди приміщення від 05.07.2021, укладений з Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем, недійсним.

3. Визнати Договір оренди приміщення від 31.01.2024, укладений з Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем, недійсним.

4. Стягнути з Нікіфорової Ганни Олександрівни безпідставно отримані кошти в загальній сумі 890 786,14 грн.

Дана заява обґрунтована з посланням на те, що договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021 укладений між ФОП Бабич І.Ю. та ТОВ Ін Форс Груп, договір оренди приміщення від 05.07.2021 укладений між ФОП Бабич І.Ю. та Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем, договір оренди приміщення від 31.01.2024 укладений між ФОП Бабич І.Ю. та Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем укладені з порушенням вимог ч. 1 та 2 ст. 203 ЦК України оскільки їх від імені ФОП Бабича І.Ю. підписано Нікіфоровою Ганною Олександрівною яка не мала на момент укладення договорів достатньої цивільної дієздатності. Ліквідатор Кошовський С.В. вказує, що Бабич І.Ю. не мав права розпоряджатися належним йому майном (у т.ч. укладати договори оренди), оскільки відповідні правомочності, відповідно до норм КУПБ, перейшли до керуючого реалізацією з моменту визнання Бабича І.Ю. банкрутом.

При цьому, Ліквідатор Кошовський С.В. також вказує, що у разі визнання договору оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, договору оренди приміщення від 05.07.2021, договору оренди приміщення від 31.01.2024 недійсним, кошти, сплачені ТОВ «Ін Форс Груп» та Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем в загальній сумі 890786,14 грн., не підлягають поверненню останнім, при цьому враховуючи, що Нікіфорова Г.О. отримала відповідні кошти за надання в оренду майна боржника, що було включено до ліквідаційної маси, то отримані кошти підлягають поверненню (на підставі ст. 1212 ЦК України) та включенню до ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів боржника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 заяву ліквідатора Кошовського С.В. (вх. № 25456 від 03.11.2025) про зміну предмета позову задоволено, та продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням.

Відповідач надав до суду відзив на заяву про заміну предмету позову (вх. № 26586 від 17.11.2025), в якій заперечує проти заяви та зазначає, що договори оренди нерухомого майна укладені у повній відповідності з вимогами ст. 59 КУзПБ, яка надає право банкруту укладати договори оренди майна на період продажу у процедурі ліквідації для забезпечення збереження такого майна; що в розумінні ст. 42 КУзПБ правові підстави для визнання даних договорів недійсними відсутні.

Додатково відповідач зазначає, що ліквідатор Кошовський С. В. не вживав жодних заходів щодо збереження майна, не здійснював управління чи розпорядження вказаним майном.

Також відповідач посилається на те, що в даній ситуації цивільні права та обов`язки належать Бабичу І. Ю. Представник, а у вказаних правовідносинах це Нікіфорова Г.О., діє не від свого імені, а від імені іншої особи Бабича І.Ю. Правові наслідки у даній справі, настають не для представника, яким є Нікіфорова Г.О., а для особи, яку вона представляє - Бабича І.Ю.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 27283 від 24.11.2025) у якому заперечує проти тверджень відповідача та зазначає, що вказане в договорах оренди № 20/09-01 від 20.09.2021 укладеному з ТОВ «Ін Форс Груп», б/н від 05.07.2021 та б/н від 31.01.2024, укладених з Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем майно входить до предмету обтяження в реєстрах та включено до ліквідаційної маси, а отже правомочність розпоряджатися цим майном відноситься тільки до повноважень ліквідатора.

Позивач зазначає, що вказані відповідачем відомості щодо розпорядження отриманими коштами від надання в оренду майна, що знаходилось в ліквідаційній масі суперечать Кодексу України з процедур банкрутства та є прямим порушенням чинного законодавства.

Додатково позивач вказує, що довіреностями НМК № 040344 від 16.10.2020 та НТМ № 157713 від 15.07.2024 боржник уповноважив свою дружину Нікіфорову Г.О. на вчинення саме законних дій. Нікіфорова Г.О., як представник боржника за вказаними довіреностями, не мала жодної правової підстави для укладання відповідних договорів оренди щодо майна, включеного до ліквідаційної маси (у т.ч. в інтересах Бабича І.Ю). Зазначене у сукупності свідчить, що такі правочини, укладені боржником, від імені та в інтересах якого діє дружина (представник) Нікіфорова Г.О., є незаконними. Таким чином, зазначені вище договори оренди, на думку позивача, по-перше, укладені з порушенням норм КУПБ, а по-друге особою, що не мала на момент укладення договорів достатньої цивільної дієздатності.

Позивач вказує, що предметом даного спору є саме стягнення безпідставно та незаконно отриманих коштів. Куди, з якою метою та кому в подальшому передавались безпідставно отриманні Нікіфоровою Г.О. кошти не має жодного значення для цього спору.

Відповідач надав суду заперечення (вх. № 27929 від 01.12.2025), в спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач зазначає, що позивач здійснив реалізацію майна, забезпечення збереження якого протягом багатьох років здійснював сам боржник, в т.ч. за рахунок коштів отриманих від здачу в оренду цього майна. При цьому відповідач зазначає, що позивач не надав підтвердження тому, що боржник не діяв в інтересах кредиторів, забезпечуючи збереження майна та відповідно за рахунок цього підвищував вартість ціни лоту на аукціоні.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.12.2025.

В судовому засіданні 17.12.2025 оголошено перерву до 24.12.2025 в зв`язку з неявкою на судове засідання представника відповідача та неповідомленням суду про причину неявки.

В судовому засіданні 24.12.2025 оголошено перерву до 21.01.2026; надано сторонам можливість надати суду письмові пояснення щодо кола питань, які мають істотне значення для розгляду даної справи.

Реалізуючи надану можливість відповідач надав до суду додаткові пояснення (вх. № 1588 від 20.01.2026), в яких зазначає, що ліквідатор не вчиняв жодних дій задля збереження та управління цим майном, що і зумовило необхідність укладання боржником в особі представника спірних договорів.

Крім того, відповідач зазначає, що витрати на електроенергію, що споживалась орендарями в ході використання ними приміщень, в основному для забезпечення температурного режиму (електроопалення), оплачувалась власником приміщення, який має укладений договір з енергопостачання з ТОВ «Полтаваенергозбут» та на якого відкрито особовий рахунок споживача - НОМЕР_3 .

В кожному платіжному дорученні ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 , зазначено в призначенні платежу: «За активну електроенергію від ФОП Бабич Ігор Юрійович, зг. рах. № НОМЕР_4 , № дог. НОМЕР_3 ».

Додатково відповідач надає пояснення, щодо оплат за електроенергії сином боржника. Відповідач зазначає, що у кожному платіжному дорученні від імені Бабича Данила Ігоревича платежі здійснювались в інтересах Бабича Ігоря Юрійовича, про що вказано в кожному платіжному документі. Готівкові кошти, які були отримані від орендарів, зараховувались на картку, в тому числі і сина, з яких проводились платежі. Обирати спосіб оплати є правом Бабича І. Ю.

Також, відповідач зазначає, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є визнаний банкрутом Бабич І. Ю., також входить до ліквідаційної маси та направлення коштів на забезпечення цього будинку за рахунок коштів отриманих від орендної плати нежитлових приміщень, які теж знаходяться в ліквідаційній масі, не суперечить нормам законодавства України.

На судове засідання 21.01.2026 прибули позивач та представник відповідача.

Позивач просить суд задовольнити заявлений позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити.

Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, про причини не прибуття не повідомили, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Неявка на судове засідання представників третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як вже зазначалося вище, постановою Господарського суду Харківської області від 10.12.2013 фізичну особу-підприємця Бабича І.Ю. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В. якого зобов`язано закінчити ліквідаційну процедуру.

Станом на дату винесення даного рішення суду ліквідаційна процедура триває.

Матеріали справи також свідчать про те, що довіреністю серії НМК № 040344 від 16 жовтня 2020 року Бабич І.Ю. уповноважив свою дружину - Нікіфорову Г.О. представляти його інтереси в усіх без виключення державних органах, органах місцевого самоврядування, судах тощо, з усіх без винятку питань, які стосуватимуться довірителя; учиняти (за винятком укладення від мого імені договорів дарування належного мені майна) на умовах, відомих представнику, будь-які дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру, в тому числі укладати попередні договори, договори підряду, найму (оренди), купівлі-продажу, міни та інші договори, а також договори про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів щодо яких буде досягнута згода, у разі необхідності - розривати договори.

В подальшому довіреністю серія НТМ № 157713 від 15 липня 2024 Бабич І.Ю. повторно уповноважив свою дружину - Нікіфорову Г.О. представляти його інтереси в усіх без виключення державних органах, органах місцевого самоврядування, судах тощо, з усіх без винятку питань, які стосуватимуться довірителя; учиняти (за винятком укладення від мого імені договорів дарування належного мені майна) на умовах, відомих представнику, будь-які дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру, в тому числі укладати попередні договори, договори підряду, найму (оренди), купівлі-продажу, міни та інші договори, а також договори про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів щодо яких буде досягнута згода, у разі необхідності - розривати договори.

Як свідчать матеріали справи, на момент визнання фізичної особи-підприємця Бабича І.Ю. банкрутом, останньому на праві власності належало нерухоме майно: нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, смт. Супрунівка, вул. Промислова, буд. 1А. Дане майно на той час перебувало в іпотеці у АТ «Сбербанк» (правонаступник ТОВ «Ін Форс Груп»).

Матеріали справи також свідчать про те, що Нікіфорова Г.О. на підставі вказаних довіреностей уклала від імені Бабича І.Ю. договори оренди вказаного нежитлового приміщення з ТОВ «Ін Форс Груп» та Пшенічніковим Д.О.

Зокрема, Нікіфорова Г.О., яка при укладенні договору представляла інтереси Бабича І.Ю. і діяла на підставі Довіреності, як орендодавець, та ТОВ «Ін Форс Груп» як орендар уклали Договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, відповідно до умов якого (п. 1.1.) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Пунктами 1.2.-1.3. цього договору передбачено, що адреса Приміщення, що орендується: Україна, Полтавська область. Полтавський район, село Супрунівка, вулиця Промислова, 1-А. Загальна площа Приміщення, що орендується: 400 кв. м, з яких 180 кв.м. -виробниче приміщення, 152 кв.м. виставкова зала, 68 кв.м. - побутові, підсобні та туалетні приміщення

Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що приміщення, що орендується, надаються Орендарю для ведення господарсько фінансової діяльності.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що розмір місячної орендної плати за приміщення складає 20000 грн.

Відповідно до п. 10.3 цього договору, строк цього договору починає свій перебіг з 20 вересня 2021 року та закінчується 20 вересня 2022 року.

В подальшому строк договору подовжено наступними додатковими угодами:

- Додатковою угодою № 1 від 01.08.2022 строк договору подовжено до 20.09.2023;

- Додатковою угодою № 2 від 18.09.2023 строк договору подовжено до 20.09.2024

Обидві угоди підписано Нікіфоровою Г.О. (дружиною боржника).

Факт передачі майна в оренду не заперечується сторонами у справі та підтверджується залученими до матеріалів справи актами наданих послуг: акт наданих послуг № 1 від 21.10.2021, акт наданих послуг № 3 від 22.11.2021, акт наданих послуг № 5 від 21.12.2021, акт наданих послуг № 7 від 21.01.2022, акт наданих послуг № 9 від 21.02.2022, акт наданих послуг № 11 від 21.03.2022, акт наданих послуг № 13 від 21.04.2022, акт наданих послуг № 15 від 20.05.2022, акт наданих послуг № 17 від 20.06.2022, акт наданих послуг № 19 від 20.07.2022, акт наданих послуг № 21 від 22.08.2022, акт наданих послуг № 23 від 21.09.2022, акт наданих послуг № 25 від 21.10.2022, акт наданих послуг № 27 від 21.11.2022, акт наданих послуг № 29 від 21.12.2022, акт наданих послуг № 31 від 20.01.2023, акт наданих послуг № 33 від 20.02.2023, акт наданих послуг № 35 від 20.03.2023, акт наданих послуг № 37 від 20.04.2023, акт наданих послуг № 39 від 20.05.2023, акт наданих послуг № 41 від 20.06.2023, акт наданих послуг № 45 від 31.07.2023, акт наданих послуг № 46 від 31.08.2023, акт наданих послуг № 48 від 30.09.2023, акт наданих послуг № 50 від 31.10.2023.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов вказаного договору оренди ТОВ «Ін Форс Груп» сплатило на користь Нікіфорової Г.О. грошові кошти в загальній сумі 509096,77 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями про сплату орендної плати.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Нікіфорова Г.О., яка при укладенні договору представляла інтереси Бабича І.Ю. і діяла на підставі Довіреності, як орендодавець, та Пшенічніков Д.О., як орендар, уклали договір оренди від 05 липня 2022 року, відповідно до умов якого (п. 1.1.) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Пунктами 1.2.-1.3. цього договору передбачено, що адреса Приміщення, що орендується: Україна, Полтавська область. Полтавський район, село Супрунівка, вулиця Промислова, 1-А. Загальна площа Приміщення, що орендується: 170 кв. м.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що орендна плата становить 65 грн кв.м за місяць. Розмір місячної орендної плати за приміщення складає 11050 грн.

Відповідно до п. 10.3 цього договору, строк цього договору починає свій перебіг з 20 вересня 2021 року та закінчується 20 вересня 2022 року.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 05.07.2025. підписаного Нікіфоровою Г.О., та здійсненими Пшенічніковим Д.О. оплатами за користування приміщенням.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Нікіфорова Г.О., яка при укладенні договору представляла інтереси Бабича І.Ю. і діяла на підставі Довіреності, як орендодавець, та Пшенічніков Д.О., як орендар, уклали договір оренди від 31 січня 2024 року, відповідно до умов якого (п. 1.1.) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Пунктами 1.2.-1.3. цього договору передбачено, що адреса Приміщення, що орендується: Україна, Полтавська область. Полтавський район, село Супрунівка, вулиця Промислова, 1-А. Загальна площа Приміщення, що орендується: 300 кв. м.

Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що приміщення, що орендується, надаються Орендарю в якості складського приміщення.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що орендна плата становить 65 грн кв.м за місяць. Розмір місячної орендної плати за приміщення складає 20000 грн.

Відповідно до п. 10.3 цього договору, строк цього договору починає свій перебіг з 31 січня 2024 року та закінчується 30 січня 2025 року.

Факт передачі майна в оренду підтверджується здійсненими Пшенічніковим Д.О. оплатами за користування приміщенням та не заперечується Нікіфоровою Г.О. в процесі розгляду даної справи.

Фактичне безперервне користування Пшенічніковим Д.О. приміщеннями протягом липня 2022 року - січня 2025 року підтверджується платіжними інструкціями Пшенічнікова Д.О. про сплату орендної плати та розписками Нікіфорової Г.О. про отримання від Пшенічнікова Д.О. орендної плати та грошової компенсації за користування електроенергією за відповідні місяці.

Зокрема, розписками Нікіфорової Г.О. від 15.02.2025 підтверджено, що станом на 15.02.2025, заборгованість з орендної плати та компенсації за користування електроенергію відсутня, від Пшенічнікова Д.О. отримано всі оплати згідно з розрахунком, зазначеним у відповідній таблиці. Згідно з розписками, загальна сума отриманих Нікіфоровою Г.О. коштів за договорами оренди від 05 липня 2022 року та від 31 січня 2024 року складає 381 689,37 грн.

Таким чином, Нікіфорова Г.О. отримала від ТОВ «Ін Форс Груп» та Пшенічнікова Д.О. грошові кошти за наведеними вище договорами оренди в загальній сумі 890786,14 грн.( 509 096,77+381 689,37 = 890 786,14 грн).

При зверненні до суду з позовом у даній справі ліквідатор Кошовський С.В. вказує, що ним було виявлено факт протиправних дій та порушення законодавства України щодо майна, що входить до ліквідаційної маси, який полягає в укладанні Нікіфоровою Г.О. (яка при укладенні представляла інтереси Бабича І.Ю.) договору оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021 з ТОВ «Ін Форс Груп» та договорів оренди від 05.07.2021 та від 31.01.2024 з Пшенічніковим Д.О.

Ліквідатор Кошовський С.В. вказує, що Нікіфорова Г.О. ні особисто ні від імені Бабича І.Ю. не мала права на укладання вказаних договорів, оскільки майно, яке було предметом оренди за договорами, входить в ліквідаційну масу в межах справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю. а отже в силу положень ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства правомочність розпоряджатися цим майном відноситься тільки до повноважень ліквідатора, тоді як останній не надавав будь-яких дозволів на укладання цих договорів.

При цьому Ліквідатор Кошовський С.В. також зазначає, що отримана Нікіфоровою Г.О. орендна плата за користування майном боржника, який знаходиться в процесі ліквідації, є доходом, що має надходити до ліквідаційної маси, оскільки відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства отримані суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

З цих підстав Ліквідатор Кошовський С.В. просить суд визнати вказані вище договори оренди недійсними та стягнути з Нікіфорової Г.О. отримані нею в якості орендної плати грошові кошти в ліквідаційну масу в межах справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю. як такі, що отримані без належних правових підстав.

В свою чергу Нікіфорова Г. О. заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що укладення Бабичем І. Ю. через свого представника Нікіфорової Г. О. договорів оренди нежитлових приміщень здійснено в межах ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з метою забезпечення збереження майна до моменту його продажу, що прямо дозволено законом. До того ж, тривала передача приміщень в оренду банкрутом протягом багатьох років (з моменту визнання банкрутом в 2013 р. до моменту продажу в 2024 році) свідчить про невжиття ліквідатором жодних дій щодо управління та розпорядження майном банкрута.

Нікіфорова Г. О. вказує, що кошти, отримані від ТОВ «Ін Форс Груп» та Пшенічнікова Д.О. в якості орендної плати, нею не набуті та не збережені, оскільки договори оренди були вчинені нею на користь довірителя та в інтересах Бабича І. Ю., тобто в даній ситуації цивільні права та обов`язки належать саме Бабичу І. Ю. , а Нікіфорова Г. О. у вказаних правовідносинах є лише представником, тобто діє не від свого імені, а від імені іншої особи Бабича І.Ю.

ОСОБА_1 також зазначає, що отримані в якості орендної плати кошти в подальшому направлялися на покриття витрат Бабича І. Ю. з утримання майна, комунальних послуг, податків, тощо що підтверджується наданими нею до відзиву платіжними дорученнями на загальну суму 620 694,58 грн.

Нікіфорова Г. О. вважає, що за таких обставин відсутні будь-які фактичні і правові ознаки безпідставного набуття і збереження нею коштів без достатніх правових підстав, тому положення ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані в межах даної справи.

Також Бабич І.Ю. у своїх поясненнях зазначає, що Нікіфоровою Г.О., як його представником за його дорученням, та в його інтересах було укладено договори оренди нежитлових приміщень за адресою: Полтавська область, смт. Супрунівка, вул. Промислова, буд. 1-а. За рахунок коштів, отриманих від здачі приміщень в оренду, Нікіфорова Г. О., за його дорученням, забезпечувала оплату комунальних послуг, підтримання приміщень в належному санітарному стані, про що свідчать платіжні доручення, які долучені до справи. Кошти, що залишались після сплати обов`язкових платежів, Нікіфорова Г. О. передавала йому особисто готівкою протягом 2021 -2024 років, які були для нього єдиним засобом для існування.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами вільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Встановлення наведених обставин є підставою для недійсності відповідного правочину, зокрема, за позовом ліквідатора у межах справи про банкрутство.

В даному випадку, як вже зазначалося вище, Постановою Господарського суду Харківської області від 10.12.2013 фізичну особу-підприємця Бабича І. Ю. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.12.2017 ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В.

Згідно з п. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції яка діяла станом на дату винесення вищевказаної вище постанови, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше.

Статтею 26 названого Закону в редакції яка діяла станом на дату винесення вищевказаної постанови передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Як свідчать матеріали справи, на момент визнання боржника банкрутом, останньому на праві власності належало, зокрема, наступне нерухоме майно: - нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, смт. Супрунівка, вул. Промислова, буд. 1А, та перебували в іпотеці у АТ «Сбербанк» (правонаступник ТОВ «Ін Форс Груп»).

Таким чином, на підставі статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначене нерухоме майно включається до складу ліквідаційної маси в межах справи про банкрутство Фізичної особи-підприємця Бабича І. Ю.

Пунктом 1 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції яка діяла станом на дату винесення вищевказаної постанови ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

- очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу;

З огляду на викладене, наведене вище нерухоме майно яке належить боржнику, мало бути прийняте ліквідатором до свого відання, а останній виконує функції з управління та розпорядження цим майном.

21 жовтня 2019 року був введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Пунктом 2 Прикінцевих те перехідних положень цього кодексу передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 12 наведеного кодексу зокрема передбачено, що арбітражний керуючий зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог законодавства; здійснювати заходи щодо захисту майна боржника. Під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

Пунктом 1 ст. 59 наведеного кодексу передбачено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

- господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо;

- припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Пунктом 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження:

- приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

- формує ліквідаційну масу;

Верховний суд у власних постановах неодноразово підкреслював виключність повноважень ліквідатора у питаннях управління та розпорядження майном боржника.

Таким чином, згідно з наведеними вище положеннями чинного законодавства, після відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а управління та розпорядження майном банкрута переходить до ліквідатора. Тобто, боржник, як власник майна, самостійно та на власний розсуд не може здійснювати розпорядження майном, оскільки він в силу наведених вище положень чинного законодавства позбавлений відповідних правомочностей. При цьому, будь-який правочин щодо відчуження, обтяження чи користування майном, яке входить до ліквідаційної маси, має здійснюватися тільки ліквідатором або за його згодою. Мета такого обмеження зберегти майно боржника для задоволення вимог кредиторів у рамках встановленої черговості. Будь-які угоди, укладені іншими особами без його згоди, є недійсними, оскільки порушують порядок управління ліквідаційною масою.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема в Постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 910/8387/18, від 30.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 09.11.2023 у справі № 910/2458/21, від 21.12.2021 у справі № 910/17174/19, від 13.07.2021 у справі № 922/2075/19.

В даному випадку, як вже зазначалося, довіреностями НМК № 040344 від 16.10.2020 та НТМ № 157713 від 15.07.2024 Бабич І.Ю. уповноважив свою дружину Нікіфорову Г.О. представляти його інтереси, зокрема від його імені учиняти на умовах, відомих представнику, будь-які дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру, в тому числі укладати попередні договори, договори підряду, найму (оренди), купівлі продажу, міни та інші договори, а також договори про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів щодо яких буде досягнуто згода, у разі необхідності розірвати договори.

Таким чином, Нікіфорова Г.О. на підставі наведеної довіреності мала право на вчинення від імені Бабич І.Ю. дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру, однак такі правочини могли укладатися виключно з урахування обмежень, встановлених вищенаведеними положеннями чинного законодавства, в т.ч. щодо нерухомого майна яке перебуває в ліквідаційній масі виключно за згодою ліквідатора.

Однак, ОСОБА_1 укладаючи від імені ОСОБА_4 договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021 з ТОВ «Ін Форс Груп» та договори оренди від 05.07.2021 та від 31.01.2024 з Пшенічніковим Д.О. не отримувала від ліквідатора у справі про банкрутство ФОП Бабича І.Ю. арбітражного керуючого Кошовського С.В. будь-яких дозволів на укладання цих договорів. Більше того, як стверджує ліквідатора Кошовський С.В., ні ОСОБА_4 на ОСОБА_1 взагалі не зверталися до нього ні з підстав можливості укладання наведених договорів або визначення порядку розпорядження цим майном, в т.ч. щодо забезпечення його збереження.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що укладання цих договорів нібито не суперечить вимогам ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, так як їх укладання мало на меті саме збереження майна яке перебуває в ліквідаційній масі.

По-перше, як вже зазначалося, на підставі ст. ст. 59, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, після винесення постанови про визнання боржника банкрутом господарська діяльність банкрута припиняється, і останній, як власник майна, не може в подальшому здійснювати розпорядження майном на свій власний й розсуд, оскільки він фактично позбавлений відповідних правомочностей, а розпорядження таким майном, в т.ч. передача в оренду, здійснюється або ліквідатором або за згодою ліквідатора.

По-друге, зміст оспорюваних договорів оренди свідчить що метою укладання цих договорів є не збереження орендованого майна, а саме здійснення підприємницької діяльності з боку орендодавця з метою отримання прибутку від здачі майна в оренду (що відповідно також підтверджується фактом отримання ОСОБА_1 грошових коштів в якості орендної плати), що відповідно прямо заборонено вищенаведеними положеннями чинного законодавства.

До того ж, ОСОБА_1 при укладанні спірних договорів оренди хоча і діяла від імені Бабича І.Ю. на підставі довіреностей, однак фактично при укладанні цих договорів вийшла за межі наданих їй повноважень. Довіреностями серії НМК № 040344 від 16 жовтня 2020 року та серія НТМ № 157713 від 15 липня 2024 Бабич І.Ю. уповноважив свою дружину - ОСОБА_1 зокрема учиняти (за винятком укладення від його імені договорів дарування належного мені майна) на умовах, відомих представнику, будь-які дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру, в тому числі укладати договори найму (оренди). Однак, оскільки Бабич І.Ю. не мав права на самостійне укладання договорів оренди майна яке перебуває в ліквідаційній масі, відповідно і Нікіфорова Г.О. за наведеними вище довіреностями укладати від імені Бабича І.Ю. такі договори не мала права. До того ж, вказаними довіреностями прямо передбачено право укладати від імені Бабича І.Ю. будь-які «дозволені законодавством правочини цивільно-правового характеру».

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021 з ТОВ «Ін Форс Груп» та договори оренди від 05.07.2021 та від 31.01.2024 з Пшенічніковим Д.О. укладені Нікіфоровою Г.О. з порушенням ст. ст. 59, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, та за відсутності у неї будь-яких повноважень на їх укладання.

Зазначене, з урахуванням вимог ч. 1-2 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставами для визнання цих договорів оренди недійсними, та відповідно, задоволення позову ліквідатора Кошовського С.В. в цій частині.

Щодо позову в частині стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів.

Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однак, фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним (нікчемним) унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. З цього приводу суд зазначає, що ТОВ «Ін Форс Груп» та ОСОБА_2 отримали у користування орендоване майно і таке користування вже ним реалізоване, водночас ОСОБА_1 отримала плату (яка у зазначений спосіб є насправді компенсацією вартості того, що одержали ТОВ «Ін Форс Груп» та ОСОБА_2 за користування об`єктом оренди) за погодженою сторонами ціною, яка є дійсною на момент звернення ліквідатора Кошовського С.В. з позовом про її відшкодування, а законодавець не передбачив можливості здійснення односторонньої реституції.

Отже, специфіка правовідносин за договором оренди полягає в тому, що здійснити подвійну реституцію в разі недійсності (нікчемності) такого правочину, зважаючи на закладений у частині першій статті 216 ЦК України зміст, у спірних правовідносинах із дотриманням принципів рівноправності, пропорційності, справедливості неможливо.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема в Постанові від 17.04.2025 у справі №910/9652/23.

З зазначеного вбачається, що у зв`язку визнанням недійсними договору оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, укладеного з ТОВ «Ін Форс Груп», договорів оренди від 05.07.2021 та від 31.01.2024, укладених з Пшенічніковим Д.О., грошові кошти отримані Нікіфоровою Г.О. за зазначеними договорами в якості орендної плати не підлягають поверненню наведеним орендарям.

Однак, ОСОБА_1 , яка набула ці кошти від орендарів, також не має право на їх утримання, що підтверджується наступним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

В даному випадку, ОСОБА_1 отримувала від ТОВ «Ін Форс Груп» та ОСОБА_2 грошові кошти в якості орендної плати за договорами оренди, які в межах даної справи підлягають визнанню недійсними.

Всього ОСОБА_1 отримала грошові кошти в загальній сумі 890786,14 грн., в т.ч. 509 096,77 грн. від ТОВ «Ін Форс Груп» та 381 689,37 грн від ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними розписками, платіжними інструкціями, виписками, тощо, та не заперечується ОСОБА_1 .

При цьому, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що вона є лише представником Бабича І.Ю. на підставі довіреностей, при укладанні і виконанні договорів щодо отримання орендної плати діяла від його імені, а тому і відповідальною особою за укладання договору та щодо повернення грошових коштів є ОСОБА_4 .

Як вже зазначалося, довіреність серії НМК № 040344 від 16 жовтня 2020 року та серія НТМ № 157713 від 15 липня 2024 не надавали ОСОБА_1 будь-якого права укладати наведені договори оренди. При цьому, оскільки при укладанні договорів вона не була наділена відповідними повноваженнями, а наведені договори до того ж підлягають визнанню недійсними, відповідно грошові кошти отримані ОСОБА_1 в якості орендної плати є такими, що набуті останньою без належних правових підстав, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню за належністю.

В цьому контексті, посилання ОСОБА_1 на те, що отримані кошти нею передавалися ОСОБА_4 або витрачалися з метою збереження майна не мають будь-якого значення, оскільки будь-яким чином не спростовують встановлений Законом обов`язок з їх повернення.

До того ж, з наданих ОСОБА_1 платіжних інструкцій взагалі не вбачається, що витрачалися саме кошти, отримані від ТОВ «Ін Форс Груп» та ОСОБА_2 , в значній кількості з наданих ОСОБА_1 платіжних інструкцій платником зазначається Бабич Данило Ігорович, деякі платежі взагалі не мають будь-якого відношення до нежитлових приміщень, які були предметом оренди за спірними договорами, а матеріали справи не містять жодних допустимих доказів повної або часткової передачі отриманих коштів безпосередньо ОСОБА_4 .

Щодо порядку повернення безпідставно набутих коштів, суд зазначає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; пред`являє до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходи, спрямовані на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тобто, повноваження ліквідатора, передбачені ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства спрямовані як на збереження майна банкрута, так і на поповнення ліквідаційної маси з метою максимального задоволення вимог кредиторів.

При цьому, у ліквідаційній процедурі ключовими є дії, спрямовані на формування ліквідаційної маси та розпорядження майном банкрута, з метою перетворення майна банкрута у кошти, а також пропорційний та розмірний розподіл коштів, отриманих від продажу цього майна кредиторам.

Частиною 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Таким чином, дохід, отриманий від використання майна, яке входить до ліквідаційної маси, незалежно від способу його отримання, є також майновим активом, а тому є частиною ліквідаційної маси та підлягає використанню з метою задоволення вимог кредиторів.

Це стосується, зокрема і орендної плати, плати за користування майном, компенсацій, безпідставно отриманих коштів, доходів від фактичного користування майном без договору, тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, що надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Після оплати витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, та сплати основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що кошти отримані від надання в оренду нежитлових будівель відповідно до договору оренди № 20/09-01 від 20.09.2021 укладеного з ТОВ «Ін Форс Груп», та договорів оренди від 05.07.2021 та від 31.01.2024, укладених з Пшенічніковим Д.О. мали б надходити на ліквідаційний рахунок боржника, однак всі ці кошти отримувалися Нікіфоровою Г.О. без належних правових підстав.

Таким чином, зважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для набуття, збереження, розпорядження Нікіфоровою Г.О. грошовими коштами від передачі в оренду приміщень за договором оренди № 20/09-01 від 20.09.2021 укладеним з ТОВ «Ін Форс Груп», та договорами оренди від 05.07.2021 та від 31.01.2024, укладеними з Пшенічніковим Д.О., в даному випадку наявні праві підстави для повернення цих коштів в ліквідаційну масу в межах справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю. з метою задоволення вимог кредиторів.

За таких обставин, позов ліквідатора Кошовського С.В. в даній частині вимог також підлягає задоволенню, а з Нікіфорової Г.О. в ліквідаційну масу підлягають стягненню грошові кошти в загальній сумі 890786,14 грн. набуті без належних правових підстав.

При прийнятті даного рішення суд також зазначає, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

У наведеній справі Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на відповідача.

За таких обставин, з Нікіфорової Г.О. на користь ліквідатора Кошовського С.В. підлягають стягненню 17956,63 грн. витрат по сплаті судового збору.

Згідно з ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну загострену обстановку в місті Харків, введення в зв`язку з цим особливого режиму роботи суду, при прийнятті даного рішення був вимушений вийти за межі строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126-127, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати Договір оренди приміщення № 20/09-01 від 20.09.2021, укладений між Нікіфоровою Ганною Олександрівною (яка при укладанні договору діяла від імені Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича на підставі довіреності) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ін Форс Груп недійсним.

Визнати Договір оренди приміщення від 05.07.2021, укладений між Нікіфоровою Ганною Олександрівною (яка при укладанні договору діяла від імені Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича на підставі довіреності) та Пшенічніковим Дмитром Олексійовичем недійсним.

Визнати Договір оренди приміщення від 31.01.2024, укладений між Нікіфоровою Ганною Олександрівною (яка при укладанні договору діяла від імені Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича на підставі довіреності) та ОСОБА_2 недійсним.

Стягнути з Нікіфорової Ганни Олександрівни (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в ліквідаційну масу боржника - Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича (з зарахуванням на спеціальний рахунок для проведення процедури погашення боргів боржника ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (РНОКПП НОМЕР_5 ): НОМЕР_6 ; Банк: АТ «УКРГАЗБАНК»; Код отримувача: , Отримувач: Кошовський Сергій Васильович) 890786,14 грн. безпідставно отриманих коштів.

Стягувач - арбітражний керуючий Кошовський Сергій Васильович (адреса для кореспонденції: 61022, м. Харків, а/с 4596; РНОКПП: НОМЕР_7 )

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича (адреса для кореспонденції: 61022, м. Харків, а/с 4596; РНОКПП: НОМЕР_7 ; з зарахуванням на наступні платіжні реквізити: р/р: НОМЕР_8 ; Банк: АТ «УКРГАЗБАНК» Код отримувача: Отримувач: Кошовський Сергій Васильович) 17 956,63 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "03" лютого 2026 р.

СуддяО.І. Байбак