ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

щодо забезпечення позову

26 січня 2026 року м. ХарківСправа № 922/181/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

без виклику представників сторін

розглянувши клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАЙГОН-ЕКСПОРТ" адвоката Гамей В.В. про забезпечення позову, поданого разом з позовною заявою (вх. № 181/26 від 22.01.2026)

по матеріалам справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАЙГОН-ЕКСПОРТ", м. Київ
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАНИЦЯ", Харківська обл., Берестинський (раніше - Красноградський) р-н, село Станичне , 2. Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
про стягнення 2 156 531,51 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАЙГОН-ЕКСПОРТ" (надалі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області 22 січня 2026 року із позовною заявою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАНИЦЯ" (надалі - 1-й Відповідач) та Фізичної особи ОСОБА_1 (надалі - 2-й Відповідач) заборгованості за Договором поставки у розмірі 2 156 531,51 грн (де: 1 029 331,95 грн попередньої оплати, 281 489,47 грн штрафних санкцій, 303 430,45 грн процентів за користування грошовими коштами, 257 472 грн штрафу), та стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості за Договором поруки від 07.07.2025 у розмірі 284 807,64 грн (де: пеня у розмірі 144 864,25 грн, проценти за користування коштам у розмірі 139 943,39 грн), а також стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Разом з поданою позовною заявою (вх. № 181/26 від 22.01.2026) представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАЙГОН-ЕКСПОРТ" адвокатом Гамей В.В. було подано до суду клопотання про забезпечення позову, де просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми вимог у розмірі 2 156 531,51 грн до виконання рішення суду у цій справі, а саме:

на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСТАНИЦЯ» (63232, Харківська область, Берестинський район, с. Станичне, вулиця Весела 9, Код ), що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОСТАНИЦЯ»;

на майно ОСОБА_1 - Поручителя за Договором поруки від 07.07.2025, зокрема: ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

- нерухоме майно:

- земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1 , Кадастровий номер: :02:002:2746, загальною площею 2 га;

- 1/3 квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер майна: 4670999, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 60,1 кв.м., житлова площа: 30,3 кв.м;

- рухоме майно:

- автомобіль, марки КАМАЗ, модель 5320, 1984 р. в., колір зелений, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , тип бортовий -С, дата реєстрації 20.06.2006 року, виданого 20.05.2008 року ВРЕР № ГУМВСУ ХАРКІВ, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- автомобіль, марки КАМАЗ, модель 55102, 1989 р. в., колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , тип спеціалізований вантажний самоскид, дата першої реєстрації 11.04.2008 року, виданого 01.09.2015 року Центр ДАІ 6365, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

- автомобіль, марки DACIA, модель LOGAN, 2008 р. в., колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , тип легковий седан-В, дата першої реєстрації 06.12.2008 року, виданого 06.12.2008 року ВРЕР№ 1 ГУМВСУ ХАРКІВ, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 ;

- причіп, марки СЗАП, модель 8527, 1990 р. в., колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , тип причіп-самоскид-Е, дата першої реєстрації 11.04.2008 року, виданого 11.04.2008 року ВРЕР№ 1 ГУМВСУ ХАРКІВ, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_13 ;

- автомобіль, марки ГАЗ, модель 5201, 1984 р. в., колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_14 , тип паливозаправник-С, дата першої реєстрації 11.04.2008 року, виданого 11.04.2008 року ВРЕР№ 1 ГУМВСУ ХАРКІВ, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_16 ;

- автомобіль, марки ЗІЛ-130, 1983 р.в., номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_17 , дата реєстрації 22.11.2013; причіп, марки ГКБ-8350, 1981 р.в., номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_18 , дата реєстрації 22.11.2013;

- автомобіль, марки TATRA-815, 1988 року випуску, номер шасі (кузова, рами)

НОМЕР_19 , дата реєстрації 02.07.2009, напівпричіп, ТЦ-10, 1983 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_20 , дата реєстрації 22.11.2013;

- мотоцикл ММВЗ МИНСК 311211, модель 125, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_21 , дата реєстрації 11.04.2008;

- корпоративні права:

- 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖПРОМБУД» () з забороною вчиняти будь-які правочини з відчуження корпоративних прав;

- 100% частки у статутному капіталі Приватного підприємства «ДМ-ПРОЕКТ» () з забороною вчиняти будь-які правочини з відчуження корпоративних прав.

Своє клопотання Позивач обґрунтовує тим, що з огляду на відсутність у ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ» нерухомого та рухомого майна, а також інших активів, на які потенційно може бути звернуто стягнення, накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1 є єдиним реальним та ефективним способом забезпечення позовних вимог, оскільки без застосування такого заходу існує очевидна загроза унеможливлення виконання майбутнього рішення суду.

Отже, з метою унеможливлення вчинення дій, за яких буде неможливо виконати рішення суду, Позивач вважає за доцільне та можливе просити суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ», у межах суми вимог.

Крім того, Позивач зазначає, що Поручитель - ОСОБА_1 , який відповідно до умов Договору поруки несе солідарну відповідальність перед Кредитором, є власником окремих об`єктів нерухомого та рухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :02:002:2746 та часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою № 459361337 від 06.01.2026.

Позивач вважає, що сумарна вартість відомого майна Поручителя як єдиного суб`єкта, на майно якого може бути звернуто стягнення у випадку задоволення позову складає близько 1 765 537 грн (1 689 337грн + 2 800 грн + 73 400 грн), що є очевидно недостатнім для відшкодування заявлених вимог (понад 2 000 000 грн), дефіцит покриття становить близько 400 тис. грн, що робить будь-яке відчуження майна критичним.

Враховуючи наведене, Позивач вважає за доцільне просити суд забезпечити позов до Відповідачів шляхом обмеження права розпорядження Поручителя власним майном шляхом накладення арешту на зазначене вище майно Відповідача-2.

Крім того, Позивач зазначає, що ОСОБА_1 є засновником, єдиним учасником та директором Приватного підприємства «ДМ-ПРОЕКТ» (, розмір статутного капіталу 100 грн), Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖПРОМБУД» (, розмір статутного капіталу 1000 грн), що надає йому можливість вільно розпоряджатись часткою в статутному капіталі.

Отже, зважаючи, Позивач вважає також за належне просити до набрання законної сили рішенням суду у цій справі накласти арешт на корпоративні права, саме 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю (ПРЕСТИЖПРОМБУД» () та Приватного підприємства «ДМ-ПРОЕКТ» () та заборонити вчиняти будь-які правочини з відчуження корпоративних прав, а саме 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю (ПРЕСТИЖПРОМБУД» () та Приватного підприємства «ДМ-ПРОЕКТ» ().

Позивач звертає увагу суду, що між Поручителем та бенефіціаром та керівником ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ» - ОСОБА_2 , існує прямий родинний зв?язок та спільні економічні інтереси, зважаючи на укладення Договору поруки, яким Поручитель взяв на себе солідарний обов`язок відповідати за виконання кредитних зобов`язань ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ».

Крім того, на думку Позивача, між зазначеними особами встановлено зв`язок у частині управління активами, зокрема, ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 довіреність на відчуження рухомого майна Поручителя, що фактично концентрує контроль за активами Поручителя у пов`язаних із Боржником осіб.

Такий характер відносин між Боржником та Поручителем формує підвищені ризики ухилення від виконання грошового зобов`язання, оскільки наявність спільного контролю над активами ускладнює реальний доступ Кредитора до активів, на які може бути звернено стягнення, та створює передумови для вчинення правочинів, спрямованих на зменшення або уникнення відповідальності.

За таких обставин ризики кредитора є істотними, зважаючи на можливе відчуження рухомого майна на користь афілійованих осіб або обтяження майна штучними заставами чи іпотеками, передачі активів у користування третім особам, відчуження корпоративних прав та виведення активів з підприємств, створення фіктивної заборгованості перед пов`язаними особами.

Отже, з метою унеможливлення вчинення дій, за яких буде неможливо виконати рішення суду, Позивач вважає за доцільне та можливе просити суд забезпечити позов шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 розпоряджатися своїм нерухомим та рухомим майном до моменту виконання рішення суду у цій справі шляхом накладення арешту на майно Поручителя.

Дослідивши матеріали клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАЙГОН-ЕКСПОРТ" адвоката Гамей В.В. про забезпечення позову, поданого разом з позовною заявою (вх. № 181/26 від 22.01.2026), суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову передбачений статтею 140 ГПК України, де вбачається, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, проте суд може викликати заявника для надання пояснень, додаткових доказів, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Враховуючи викладене в позові та заяві про забезпечення позову, дослідивши та проаналізувавши подані заявником докази, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Згідно рішення ЄСПЛ від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Відповідно до ч. 14 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Суд звертає увагу на постанова КГС ВС від 17.11.2020 № 922/2419/20 щодо посилання на зміст ст. 136 ГПК України - обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (постанова КГС ВС від 25.09.2020 № 910/1762/20).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З підстав вищезазначеного та встановлених загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19, від 23.12.2020 № 911/949/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19, від 25.09.2020 у справі № 925/77/20.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 25.11.2020 у справі № 757/61850/18-ц.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення (постанови КГС ВС від 17.09.2021 у справі 910/3547/21, від 05.08.2022 у справі № 905/447/22, від 06.12.2023 № 917/805/23, постанова ОП КГС ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова КГС ВС від 04.05.2023 у справі № 916/3710/22).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанова КГС ВС від 06.12.2023 № 917/805/23).

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Об`єднаної палати КГС ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постанови КГС ВС від 11.12.2023 № 904/1934/23, від 06.12.2023 № 917/805/23).

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів, тобто вимоги майнового характеру. Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову (постанова КГС ВС від 06.12.2023 № 917/805/23).

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС ВС від 06.12.2023 № 917/805/23).

При цьому використання судом терміну "боржник" не свідчить про упередженість і про передчасне вирішення ним питання щодо наявність заборгованості відповідача перед позивачем до розгляду спору по суті, оскільки відповідно до статей 509, 510 ЦК сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (постанова КГС ВС від 11.12.2023 № 904/1934/23).

Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами" (постанова КГС ВС від 04.05.2023 у справі № 916/3710/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Так, Позивачем у позовній заяві визначено предмет спору, що містить вимоги майнового характеру, а саме:

- солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАНИЦЯ" (надалі - 1-й Відповідач) та Фізичної особи ОСОБА_1 (надалі - 2-й Відповідач) заборгованості за Договором поставки у розмірі 2 156 531,51 грн (де: 1 029 331,95 грн попередньої оплати, 281 489,47 грн штрафних санкцій, 303 430,45 грн процентів за користування грошовими коштами, 257 472 грн штрафу);

- стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості за Договором поруки від 07.07.2025 у розмірі 284 807,64 грн (де: пеня у розмірі 144 864,25 грн, проценти за користування коштам у розмірі 139 943,39 грн).

Водночас, Позивач у своєму клопотанні про забезпечення позову, посилається на на відсутність у ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ» нерухомого та рухомого майна, а також інших активів, на які потенційно може бути звернуто стягнення, а отже існує очевидна загроза унеможливлення виконання майбутнього рішення суду. Відтак, Позивач вважає за доцільне забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ», у межах суми вимог.

Проте з боку заявника не надано переліку конкретних рахунків у банківських або інших фінансово-кредитних установах, на яких містяться грошові кошти Відповідача-1, на які необхідно здійснити накладення арешту та не зазначено, які саме рахунки будуть відкриті Відповідачем-1 після постановлення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ».

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак, вимога Позивача щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ», у межах суми вимог, не відповідає чинному законодавству та не допустима.

Крім того, Позивач просить забезпечити позов до Відповідачів шляхом обмеження права розпорядження Поручителя своїм власним нерухомим та рухомим майном шляхом накладення арешту на майно Відповідача-2.

На думку Позивача, між ОСОБА_1 (Поручитель) та ОСОБА_2 (бенефіціар та керівник ТОВ «АГРОСТАНИЦЯ») встановлено зв`язок у частині управління активами, зокрема, ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 довіреність на відчуження рухомого майна Поручителя, що фактично концентрує контроль за активами Поручителя у пов`язаних із Боржником осіб.

Суд критично ставиться до зазначеного Позивачем з огляду на те, що строк дії довіреності, на яку посилається Позивач та яку надав до клопотання про забезпечення позову, по 27 січня 2026 року.

Крім того, суд вважає, що порушено баланс рівності (співмірність) між заявленими вимогами у позові та заявленими вимогами у клопотанні про забезпечення позову, адже вимоги щодо забезпечення позову ґрунтується на припущення щодо можливого відчуження рухомого майна на користь афілійованих осіб або обтяження майна штучними заставами чи іпотеками, передачі активів у користування третім особам, відчуження корпоративних прав та виведення активів з підприємств, створення фіктивної заборгованості перед пов`язаними особами

Наявність у Відповідача-2 права власності на майно не є автоматичним доказом його наміру чи неминучості відчуження цього майна. Законодавство України, зокрема ЦК України, захищає права власника, а застосування заходів забезпечення позову (арешту) можливе лише за наявності обґрунтованих ризиків, що власник своїми діями утруднить виконання майбутнього рішення суду.

Власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що зазвичай передбачає добросовісну поведінку, якщо інше не доведено позивачем.

Тільки наявність права власності не свідчить про намір відчуження. Для арешту майна необхідні докази реальної загрози: наприклад, спроби продажу, дарування, приховування майна або значна заборгованість. Адже, право власності це лише титул, а не доказ недобросовісних дій у майбутньому.

Отже, з наведеного заявником, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено та не надано документального підтвердження щодо вчинення з боку Відповідачів дій направлених на відчуження майна, що може бути предметом забезпечення позову, тобто наявності існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, суд підкреслює визначене у заяві Позивачем, що наявність припущення існування загрози неможливості виконання рішення суду не є достатнім для вжиття судом заходів забезпечення позову.

В кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (постанова КГС ВС від 25.09.2020 № 910/1762/20).

Як зазначено судом вище, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд повинен пересвідчитись, що заява про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення клопотання про забезпечення позову.

В постанові ОП КГС ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 було визначено, що: "Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін".

Як вбачається зі змісту постанови ОП КГС ВС у справі № 905/448/22 заявник у вказаній справі, звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, обґрунтовував свої вимоги з наданням підтверджуючих доказів, а саме: подано докази листування між сторонами з повідомленням боржником про настання форс-мажорних обставин та неможливістю оперативно та своєчасно здійснювати розрахунки з контрагентами; докази наявності у боржника податкового боргу в розмірі 38 207 410 грн., повідомлення обставин місцезнаходження боржника в зоні активних бойових дій (територія Донецької області), що свідчить про те, що господарська діяльність відповідача може бути зупинена або взагалі припинена, що матиме наслідком суттєве погіршення фінансового стану та платоспроможності відповідача тощо.

Тобто, ОП КГС ВС у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, надаючи правову оцінку доводам та доказам сторін, роз`яснила стандарт доказування у вказаній категорії справ, проте, не зазначала про звільнення заявників від доказування, від подання доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов`язує вжиття заходів забезпечення позову, а прямо зазначила про застосування ч. 3 ст. 13 ГПК України.

Таким чином, Позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й не містить достатнього обґрунтування існування ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у справі. Тобто, клопотання Позивача ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення Відповідачів від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову судом відмовлено з підстав недоведеності належними та допустимими доказами факту неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 137, 140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАЙГОН-ЕКСПОРТ" адвоката Гамей В.В. про забезпечення позову, поданого разом з позовною заявою (вх. № 181/26 від 22.01.2026) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Порядок і строк її оскарження передбачено ст. 255 - 257 ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 26.01.2026.

СуддяІ.П. Жигалкін

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.