РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.02.2026Справа № 910/12745/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тендерне агентство Радник"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛС - Сервіс"

про стягнення 18 155, 95 грн

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тендерне агентство Радник" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛС - Сервіс" (далі - відповідач) про стягнення 18 155, 95 грн, з яких: заборгованість по оплаті послуг за Договором № 134 в сумі 13 800, 00 грн., пеня Договором № 134 у розмірі 1 699, 48 грн, штраф за Договором № 134 у розмірі 1 380, 00 грн, пеня за Договором № 149 у розмірі 556, 47 грн та штраф за Договором № 149 у розмірі 720, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання послуг № 134 від 12.05.2025 та Договору про надання послуг № 149 від 28.05.2025 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути суму заборгованості та штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/12745/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

19.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, хоча про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/12745/25 відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвали суду до електронного кабінету відповідача, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа з бази "Діловодство спеціалізованого суду" від 22.10.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/12745/25.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2025 та 28.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тендерне агентство Радник» (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛС-СЕРВІС» (далі - Замовник) укладено договори про надання послуг від № 134 (далі - Договір 134) та № 149 (далі - Договір 149), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника забезпечити надання загальних консультацій з питань публічних закупівель, відповідний код 79110000-8 - Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника (далі - Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти Послуги, згідно п.п. 2.1. Договору, від Виконавця (Позивача) та здійснити оплату Виконавцеві за наданий перелік таких Послуг.

Пунктами 5.1, 5.2. Договору № 134 вартість Послуг, що надаються згідно Договору 134, становить 13 800,00 грн. (Тринадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) грн. без ПДВ, згідно п. 3 ст. 297.1 Розділу ХIV Податкового кодексу. Оплата послуг здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання Замовнику (Відповідачу) рахунку на оплату Послуги.

Згідно з пунктами 5.1, 5.2. Договору № 149 вартість Послуг, що надаються згідно Договору 149, становить 7 200,00 грн. (сім тисяч двісті) грн. без ПДВ, згідно п. 3 ст. 297.1 Розділу ХIV Податкового кодексу. Оплата послуг здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання Замовнику (Відповідачу) рахунку на оплату Послуги.

Пунктами 4.1. Договору № 134 та № 149 здавання Послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом приймання-передачі наданих Послуг, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання Послуг Виконавцем.

Відповідно до пункту 4.2 Договору № 134 та № 149 підписання Акту приймання-передачі наданих Послуг представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

У разі несвоєчасної оплати Замовником вартості наданих Виконавцем послуг, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, а якщо затримка в оплаті становитиме більше десяти календарних днів Замовник додатково сплачується штраф у розмірі 10% від суми договору (п. 6.2 Договору № 134 та № 149).

Позивачем надано до матеріалів справи Акт приймання-передачі наданих Послуг від 12.05.2025 № 1095 на суму 13 800, 00 грн по Договору № 134, який підписаний позивачем і відповідачем та скріплено печатками товариств.

В матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі наданих Послуг від 28.05.2025 № 1124 на суму 7 200, 00 грн по Договору № 149, який оплачено відповідачем 05.09.2025 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем належним чином не виконано умови Договору про надання послуг № 134 від 12.05.2025 та Договору про надання послуг № 149 від 28.05.2025 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути суму 18 155, 95 грн, з яких: заборгованість по оплаті послуг за Договором № 134 в сумі 13 800, 00 грн., пеня Договором № 134 у розмірі 1 699, 48 грн, штраф за Договором № 134 у розмірі 1 380, 00 грн, пеня за Договором № 149 у розмірі 556, 47 грн та штраф за Договором № 149 у розмірі 720, 00 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини другої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом, спірні правовідносини сторін виникли на підставі укладених між сторонами Договорів про надання послуг № 134 від 12.05.2025 та № 149 від 28.05.2025.

Відповідно до частини першої ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підтвердження надання позивачем послуг за Договором № 134 від 12.05.2025 надано підписаний сторонами Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) на суму 13 800, 00 грн

Зауважень щодо кількості та якості наданих позивачем у спірному періоді послуг та заперечень проти підписання вказаних Актів згідно з п. 4.2 Договору, відповідачем надано не було.

Відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку не встановлений або визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов?язок у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги, якщо обов?язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.2 Договору № 134 від 12.05.2025 оплата послуг здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання Замовнику (Відповідачу) рахунку на оплату Послуги.

В Акті здачі - приймання робіт (надання послуг) № 1095 від 12.05.2025 зазначено рахунок № 134 від 12.05.2025, у зв`язку з чим відповідач мав здійснити оплату послуг у строк до 21.05.2025.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем наданих позивачем послуг у строк до 21.05.2025, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 13 800, 00 грн за Договором про надання послуг № 134 від 12.05.2025 визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені за Договором № 134 у розмірі 1 699, 48 грн за період з 22.05.2025 по 13.10.2025 та штрафу за Договором № 134 у розмірі 1 380, 00 грн, суд зазначає наступне.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Згідно з п. 6.2 Договору № 134 від 12.05.2025 у разі несвоєчасної оплати Замовником вартості наданих Виконавцем послуг, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, а якщо затримка в оплаті становитиме більше десяти календарних днів Замовник додатково сплачується штраф у розмірі 10% від суми договору.

У силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши нарахування позивачем заявленої до стягнення суми пені за період з 22.05.2025 по 13.10.2025 на суму заборгованості 13 800, 00 грн та 10 % штрафу, судом встановлено, що розмір пені та штрафу, перерахований судом, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично правильним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 699, 48 грн пені та 1 380, 00 грн штрафу від суми простроченої заборгованості, визнаються судом обґрунтованими.

Щодо стягнення пені за Договором № 149 від 22.05.2025 у розмірі 556, 47 грн за період з 07.06.2025 по 05.09.2025 та штраф за Договором № 149 у розмірі 720, 00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата послуг здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання Замовнику (Відповідачу) рахунку на оплату Послуги.

Як вказує позивач, відповідач отримав рахунок на оплату послуг за Договором № 149, а саме рахунок № 149, в день укладення Договору № 149 через засіб електронного документообігу «Вчасно» 28.05.2025, а отже мав здійснити оплату послуги за Договором № 149 в період з 28.05.2025 по 06.06.2025 включно.

Матеріали справи не містять доказів оплати послуг у строк до 06.06.2025, проте, за доводами позивача, відповідачем здійснено оплату в сумі 7 200,00 грн лише 05.09.2025.

Перевіривши нарахування позивачем заявленої до стягнення суми пені за період з 07.06.2025 по 05.09.2025 на суму заборгованості 7 200 грн та 10 % штрафу, судом встановлено, що розмір пені та штрафу, перерахований судом, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично правильним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 556. 47 грн пені та 720 грн штрафу від суми простроченої заборгованості, визнаються судом обґрунтованими.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У зв`язку з наведеними обставинами, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Витрати позивача по сплаті судового збору (у розмірі 2 422, 40 грн, розрахованого із застосуванням понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,8 за подання позовної заяви з долученими до неї документами в електронній формі з використанням системи «Електронний суд»), з огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тендерне агентство Радник" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛС - Сервіс" про стягнення 18 155, 95 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛС - Сервіс" (адреса: 04052, місто Київ, вулиця Глибочицька, 53, офіс 409; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тендерне агентство Радник" (адреса: 01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 71, офіс «А»; ) суму заборгованості у розмірі 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн 00 коп, пеню у розмірі 2 255 (дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять) грн 95 коп, штраф у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн 00 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.02.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова