ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

"27" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4008/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву (вх. № 2-53/26 від 16.01.2026) представника Приватного підприємства «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/4008/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» (03113, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 62Б; )

до відповідача - Приватного підприємства «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» (65104, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чикаленка Євгена, буд. 1-В; )

про розірвання договору та визнання зобов`язань припиненими,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду перебувала справа № 916/4008/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» до Приватного підприємства «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» про розірвання договору та визнання зобов`язань припиненими.

Рішенням від 14.01.2026 провадження у справі № 916/4008/25 закрито в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» про розірвання Договору суборенди № 31/08 від 31.08.2023, в решті позову відмовлено.

16.01.2026 представник відповідача подала до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи.

Частинами 1-3 ст. 221 ГПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 20.01.2026 заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду, розгляд заяви постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи, запропоновано позивачу до 26.01.2026 подати до суду заяву із письмовими поясненнями та/або запереченнями проти заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вказану ухвалу позивач отримав у своєму електронному кабінеті підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 20.01.2026, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (вих. № 916/4008/25/4293/26 від 22.01.2026).

Втім, правом на подання заперечень позивач не скористався, з огляду на що суд вважає за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд встановив, що у відзиві на позовну заяву (вх. № 35046/25 від 05.11.2025) відповідач указав, що очікує понести судові витрати у загальному розмірі 50 000,00 грн. Водночас зазначив, що докази понесення судових витрат будуть надані у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Відповідача у даній справі представляла адвокат Адвокатського об`єднання «Бондаренко та партнери» Голуб Анастасія Сергіївна на підставі Ордера на надання правничої допомоги серії ВН № 1602517.

16.01.2026, тобто з додержанням встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку, представник відповідача подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучила докази понесення відповідачем у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме: копію Договору про надання правничої допомоги № 194/2025 від 06.08.2025; копію Додаткової угоди № 3 від 01.10.2025; копію Акта виконаних робіт № 3 від 15.01.2026.

Дослідивши вказані докази, суд встановив, що 06.08.2025 між Адвокатським об`єднанням «Бондаренко та партнери» та відповідачем - Приватним підприємством «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» було укладено Договір про надання правничої допомоги № 194/2025 (далі - Договір № 194/2025), згідно з п. 1.1. якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта з правових питань, визначених цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Розмір гонорару за цим Договором встановлюється за домовленістю сторін та визначається додатковою угодою (п. 2.1. Договору № 194/2025).

01.10.2025 адвокатське об`єднання та відповідач підписали Додаткову угоду № 3 до Договору № 194/2025, якою узгодили розрахунок вартості адвокатських послуг, а саме:

Найменування послугВартість однієї одиниці, грн
Підготовка та направлення адвокатських запитів (у разі необхідності)2 000,00 грн
Ознайомлення з матеріалами, правовий аналіз інформації, підготовка та подання відзиву на позовну заяву до суду10 000,00 грн
Підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив (у разу необхідності)8 000,00 грн
Участь у судових засіданнях у суді (у разі необхідності)3 000,00 грн
Підготовка та подання заяв, клопотань, заперечень на заяви/клопотання; подання додаткових пояснень 3 000,00 грн

15.01.2026 адвокатське об`єднання та відповідач підписали Акт виконаних робіт № 3, згідно якого за Договором № 194/2025 адвокатське об`єднання виконало наступні роботи:

- підготовка та подання відзиву на позовну заяву у справі № 916/4008/25 (вартість послуги - 10 000,00 грн);

- підготовка та подання заяви про приєднання доказів до матеріалів справи № 916/4008/25 (вартість послуги - 3 000,00 грн);

- підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/4008/25 (вартість послуги - 3 000,00 грн);

- участь у трьох судових засіданнях (загальна вартість послуги - 9 000,00 грн).

За положеннями п. 4 ст. 1, ч. ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19).

У ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що в силу приписів наведених вище норм ст.ст. 126, 129 ГПК України, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема, зазначивши, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Стороною відповідача представлено належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу, які вважаються судом дійсними та необхідними при розгляді даної справи.

При цьому, на переконання суду, у даному випадку не дотримано критерію розумності розміру адвокатських витрат при визначенні вартості такої послуги як підготовка та подання заяви про приєднання доказів до матеріалів справи № 916/4008/25 (вартість послуги - 3 000,00 грн).

Дійсно, 28.12.2025 представник відповідача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву (вх. № 41590/25 від 29.12.2025) про приєднання до матеріалів справи копії акта про звільнення приміщення об`єкта суборенди від 01.10.2025.

Разом з тим, з аналізу вказаної заяви суд виснує, що її підготовка не потребувала багато часу, адже заява, з урахуванням її прохальної частини, фактично містить чотири речення, а письмовий доказ, який представник відповідач просила приєднати, також не є значним за обсягом та складається всього з однієї сторінки. Відтак, суд вважає, що вартість понесених відповідачем витрат саме на вказану послугу, підлягає зменшенню до 1 000,00 грн.

Вартість інших послуг, на переконання суду, відповідає визначеному критерію розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання розподілу судових витрат на правову допомогу, оцінивши за внутрішнім переконанням наявні у матеріалах справи докази щодо понесення відповідачем судових витрат, зважаючи на те, що судове рішення у даній справі відбулось на користь відповідача, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням принципу справедливості, верховенства права та встановлення, що розмір гонорару у даному випадку є завищеним з огляду на завищення вартості послуги з підготовки та подання заяви про приєднання доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення шляхом присудження до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» на користь Приватного підприємства «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» 23 000,00 грн витрат на правову допомогу, що, на переконання суду, цілком відповідає критеріям, визначеним ч. 5 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 232, 244 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вх. № 2-53/26 від 16.01.2026) представника Приватного підприємства «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/4008/25 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» (03113, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 62Б; ) на користь Приватного підприємства «РЕНТСЕРВІС-МСЛ» (65104, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чикаленка Євгена, буд. 1-В; ) 23 000,00 грн витрат на правову допомогу.

3. В решті заяви - відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне додаткове рішення складено та підписано 27 січня 2026 р.

Суддя Р.В. Волков