РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2026Справа № 910/14851/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Дістріб`юшн" та фізичної особи ОСОБА_1 про солідарне стягнення 136 098,92 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Дістріб`юшн" (далі - Компанія) та фізичної особи ОСОБА_1 136 098,92 грн, з яких: 108 908,39 грн - інфляційні втрати, 27 190,53 грн - три проценти річних, що нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання з оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 8 вересня 2023 року № 230908-2/ФЛ-Ю-А та договором поруки від 12 вересня 2023 року № 230911-6/П на суму 747 284,03 грн, яке підтверджене рішенням Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в справі № 910/14274/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 грудня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/14851/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачам було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки на час прийняття вищевказаної ухвали суду відомості про наявність у відповідачів електронного кабінету були відсутні, з метою повідомлення останніх про розгляд справи та про їх право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 8 грудня 2025 року про відкриття провадження у справі № 910/14851/25 була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адреси відповідачів, зазначені в позовній заяві, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: 01021, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 15 (адреса місцезнаходження Компанії); АДРЕСА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ).

Проте поштові конверти з копіями зазначеної ухвали були повернуті підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення відповідачам, у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі мали право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 8 грудня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Однак відповідачі в установлений строк відзиву на позовну заяву не подали, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направили.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

5 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати, у якій останній повідомив про те, що ціна позову не змінилася, спірна заборгованість відповідачами не погашена.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідачів про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в справі № 910/14274/24 за позовом Товариства до Компанії та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості, яке набрало законної сили в установленому законом порядку, встановлено, що 8 вересня 2023 року між Компанією та Товариством був укладений договір фінансового лізингу № 230908-2/ФЛ-Ю-А, за умовами пункту 1.1. загальних умов якого останнє зобов`язалось набути у свою власність й передати на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість й загальна вартість якого зазначені в специфікації, а Компанія - прийняти вказаний об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно умов та на підставі цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). З метою забезпечення виконання Компанією зобов`язань за договором фінансового лізингу № 230908-2/ФЛ-Ю-А, 12 вересня 2023 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 230911-6/П, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання Компанією своїх грошових зобов`язань за договором фінансового лізингу від 8 вересня 2023 року № 230908-2/ФЛ-Ю-А у тому ж обсязі, що й боржник. 12 вересня 2023 року між Компанією та Товариством було складено й підписано акт прийому-передачі об`єкта лізингу, згідно якого останнє передало, а Компанія - прийняла в користування (фінансовий лізинг) об`єкт лізингу, а саме: новий легковий автомобіль універсал "Mercedes-Benz GLS 400D", 2023 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Цим же рішенням суду встановлено, що Компанія всупереч покладених на неї обов`язків за договором фінансового лізингу № 230908-2/ФЛ-Ю-А неналежним чином виконувала зобов`язання зі сплати лізингових платежів у період з 3 липня 2024 року по 3 вересня 2024 року. У зв`язку з цим у зазначеного відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 747 284,03 грн.

У вказаному рішенні судом також було встановлено, що в період з 1 липня 2024 року по 5 вересня 2024 року Компанія в силу обставин блокування всіх рахунків в обслуговуючому банку об`єктивно була позбавлена можливості перерахувати на рахунок позивача грошові кошти в якості сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про звільнення останньої від відповідальності за несвоєчасну сплату грошових коштів у вказаний період та про правомірність визначення періоду прострочення виконання грошового зобов`язання за договором фінансового лізингу № 230908-2/ФЛ-Ю-А за період з 6 вересня 2024 року по 10 вересня 2024 року. Крім того, суд, з метою дотримання збалансованості інтересів обох контрагентів, дійшов висновку про можливість зменшення заявлених позивачем до стягнення розмірів штрафу за неподання відомостей про стан і місцезнаходження майна та неустойки за неповернення об`єкту лізингу до 10%.

Зазначеним рішенням позов Товариства було задоволено частково, стягнуто солідарно з Компанії та ОСОБА_1 на користь Товариства 747 284,03 грн основної заборгованості за лізинговими платежами; 2 654,19 грн пені; 2 450,11 грн відсотків річних; 14 282,76 грн штрафу за неподання відомостей про стан і місцезнаходження майна та 66 652,89 грн неустойки за неповернення об`єкт лізингу. Цим же рішенням суду стягнуто судовий збір: з Компанії - 4 994,81 грн; з ОСОБА_1 - 4 994,81 грн.

29 вересня 2025 року на виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

Судом у межах розгляду даної справи встановлено, що: постановою від 29 жовтня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в справі № 910/14274/24 щодо Товариства; постановою від 29 жовтня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_5 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в справі № 910/14274/24 щодо ОСОБА_1 . Копії вказаних постанов містяться у матеріалах справи.

Докази виконання відповідачами в добровільному чи в примусовому порядку рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в справі № 910/14274/24 на час розгляду судом справи № 910/14851/25 відсутні й відповідачами подані не були.

У зв`язку з цим Товариство просило суд стягнути солідарно з відповідачів 108 908,39 грн інфляційних втрат та 27 190,53 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму основної заборгованості в розмірі 747 284,03 грн за період з 11 вересня 2024 року по 27 листопада 2025 року.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 15 серпня 2019 року в справі № 910/8625/18.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2019 року в справі № 910/12604/18.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Оскільки заявлені Товариством до стягнення розміри інфляційних втрат та трьох процентів річних є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення з відповідачів вказаних компенсаційних виплат підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, за частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00 х 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 3 028,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 28 листопада 2025 року № 1836 на вищевказану суму.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Дістріб`юшн" (01021, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 15; ідентифікаційний код 41828027) та фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, місто Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2, літера "Б"; ідентифікаційний код 33880354) 108 908 (сто вісім тисяч дев`ятсот вісім) грн 39 коп. інфляційних втрат, 27 190 (двадцять сім тисяч сто дев`яносто) грн 53 коп. трьох процентів річних та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29 січня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко