ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/1858/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Шептіліс О.І.

від Новоодеської міської ради: не з`явився

від Фізичної особи-підприємця Трембача Василя Васильовича: Сорочан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 року, суддя в І інстанції Давченко Т.М., повний текст якого складено 05.05.2025, в м. Миколаєві

у справі №915/1858/23

за позовом: заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Новоодеської міської ради

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Трембача Василя Васильовича

про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ

В грудні 2023 року заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Новоодеської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до фізичної особи підприємця Трембача Василя Васильовича, в якій просив суд:

-розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.06.2011 №683 з кадастровим номером :01:005:0008 площею 154,8831 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення), укладений між Новоодеською районною державною адміністрацією та Трембачем Василем Васильовичем;

-зобов`язати фізичну особу-підприємця Трембача Василя Васильовича повернути Новоодеській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 в стані, придатному для використання за призначенням;

В обґрунтування позову прокурор зазначає, що за договором оренди землі від 03.06.2021 №683 спірну земельну ділянку площею 154,8831 га надано саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення). Водночас земельна ділянка упродовж 2019-2023 років використовується відповідачем для вирощування сільськогосподарської продукції, тому наявні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення, у зв`язку з її використанням не за цільовим призначенням.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 у справі №915/1858/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд зазначив, що ФОП Трембач В.В. як суб`єкт аквакультури, якому надано в спеціальне користування рибогосподарський водний об`єкт для ведення рибного господарства, виявивши у 2019 році численні випадки масової загибелі риби від небезпечного інвазійного захворювання (диплостомозу), здійснив необхідні заходи направлені на оздоровлення орендованих ним водойм (самостійно припинив використання водного об`єкту (ставків) та вжив заходів щодо профілактики і боротьби із цим захворюванням шляхом засівання осушених ділянок зерновими сільгоспкультурами).

Отже, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача при здійсненні своєї господарської діяльності з сільськогосподарського використання (риборозведення) орендованої ним земельної ділянки порушень умов договору оренди. В даному випадку, відповідачем доведено, що тимчасове осушення ним розташованих на земельній ділянці ставків з розведення і вирощування риби було викликане виключно необхідністю проведення невідкладних і термінових заходів для збереження її корисних властивостей, водних об`єктів і охорони довкілля, що прямо передбачено умовами договору оренди в якості однієї з його істотних умов.

Враховуючи, що відповідач не допустив порушення обов`язку використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, тому застосування такої міри відповідальності як розірвання договору оренди землі у даному випадку не буде відповідати принципам справедливості та співмірності. Відсутність доведеної шкоди - виключає можливість висновку про позбавлення позивача значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору, та, відповідно, свідчить про відсутність істотного порушення договору як підстави для його розірвання.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Миколаївської обласної прокуратури, в якій останнє просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 у справі №915/1858/23 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що діяльність з вирощування сільськогосподарських культур не може проводитись на землях водного фонду. Не надано оцінку доводам прокурора, про факт того, що ФОП Трембач В.В. до підрозділів Держпродспоживслужби не звертався, що свідчить про нехтування обов`язками цільового використання передбаченими договором, задля продовження вирощування сільськогосподарських культур на землях водного фонду.

Вказує, що статтею 49 Водного кодексу України передбачено, що Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Водночас, відповідно до інформації Державного агентства водних ресурсів України від 03.10.2019, дозвіл на спеціальне водокористування Трембачу В.В. не видавався. Відповідачем необгрунтовано необхідність після отримання у 2020 році рекомендацій відкладати літування на період з 2021 по 2023 включно. У судовому рішенні не відображено підстави неврахування факту непроведення призначеної під час судового розгляду судово-ветеринарної експертизи, у зв`язку з ненаданням ФОП Трембачем В.В. доказів факту проведення літування, для вирішення питань поставлених на розгляд експерту, беззаперечно через відсутність таких доказів.

У відзиві відповідач зазначає, що доводи, викладені Прокурором в його апеляційній скарзі, загалом повторюють ті аргументи, що були викладені ним в позові і відповіді на відзив, котрим суд надав належну правову оцінку і з додержанням норм матеріального та процесуального права ухвалив по справі законне та обґрунтоване рішення.

До суду також надійшли додаткові письмові пояснення від учасників судового процесу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено справу №915/1858/23 до розгляду на 15.07.2025 об 11:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Миколаївської обласної прокуратури по справі №915/1858/23 до 07.10.2025 о 11:00 та в подальшому оголошено перерву до 06.11.2025 об 11:30. Ухвалою від 06.11.2025 оголошено перерву до 27.11.2025 о 10:30 та в подальшому розгляд справи було призначено на 27.01.2026 о 10:45.

В судовому засіданні 27.01.2026 брав участь прокурор та представник відповідача. Представник Новоодеської міської ради участі не брав, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника Новоодеської міської ради за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду заяви по суті.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

У постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в особі Ради, прокурор зазначив, що саме Рада (як сторона договору, власник земель, орган місцевого самоврядування, що уповноважений на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади) у даному випадку є належним органом, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції, у зв`язку з чим визначено її позивачами у даній справі.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, земельна ділянка :01:005:0008 перебуває в комунальній власності Новоодеської міської ради в межах території Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, категорія - землі водного фону, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь - ставки.

За таких обставин право пред?явлення позову до відповідача про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки належить Новоодеській міській раді.

13.10.2023 Миколаївська окружна прокуратура направила до Новоодеської міської ради лист від 13.10.2023 №50/3-6132ВИХ-23, в якому повідомила про надання уповноваженому органу - Новоодеській міській раді розумного строку для вжиття самостійних заходів до гр. Трембача В.В. стосовно нецільового використання земельної ділянки (кадастровий номер :01:005:0008), що перебуває у його користуванні на умовах оренди в межах Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, приведення у відповідність договору оренди земельної ділянки та водного об`єкта розміщеного на ній.

У відповідь на лист Новоодеська міська рада листом від 17.10.2023 №2288/06-19 повідомила прокурора про відсутність можливості вжити заходи адміністративного впливу до порушників земельного законодавства, та враховуючи факт використання земельної ділянки (кадастровий номер :01:005:0008) для вирощування сільськогосподарських культур більше 5 років поспіль гр.. Трембач В.В., Новоодеська міська рада просить вжити заходи прокурорського реагування, а саме: представництво інтересів органів місцевого самоврядування в суді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави і дотримано передбачений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок реалізації такого захисту.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Новоодеської районної державної адміністрації від 22.09.2010 №650-р "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки громадянину України Трембачу В.В. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (для рибогосподарських потреб, риборозведення)", затверджено технічну документацію із землеустрою та Трембачу В.В. надано в оренду земельну ділянку загальною площею 154,8831 га, в тому числі 8,3131 га під гідротехнічними спорудами, 146,5752 га під штучними водосховищами із земель державної власності не переданих у власність або не наданих у користування (землі водного фонду) в межах території Новоодеської міської ради.

28.09.2010 Гур`ївською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання гр. Трембачу В.В. , згідно якого у відповідності з кресленням відновлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) виконано відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки наданої в користування на умовах оренди гр. Трембачу В.В. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення) із земель державної власності не переданих у власність або не наданих у користування в межах території Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області загальною площею 154,8883 га, з них: 8,3131 га - під гідротехнічними спорудами, 146,5752 га - під штучними водосховищами.

03.06.2011 між Новоодеською районною державною адміністрацією Миколаївської області (надалі - орендодавець) та громадянином України Трембачем В.В. (надалі - орендар) укладено Договір оренди землі № 683.

Згідно п. 1. договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення) із земель державної власності не переданих у власність або не наданих у користування, яка знаходиться в межах території Новоодеської міської ради, Новоодеського району, Миколаївської області.

Згідно п. 2. договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 154,8831 га, в тому числі 8,3131 га під гідротехнічними спорудами, 146,57 га під штучними водосховищами.

Відповідно до п. 3. договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а саме: А-1, будинок рибалки; Б-1, насосна станція; №1, трансформаторна підстанція; №2,5, шандори; №3, задвижки; №4, труба перекачки; №6-23, стовпи електропередач; № 24, басейн; № 25, дамба обвалування ставка, що розміщено по вул. Мельнична, буд.№1-Л в м. Нова Одеса, Миколаївської області та є приватною власністю громадянина України Трембачу В.В. (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.02.2010р., серія САС №769321, видане рішенням виконкому Новоодеської міської ради).

Згідно п. 3.1. договору земельна ділянка передається в оренду разом із: А-1, будинок рибалки; Б-1, насосна станція; №1, трансформаторна підстанція; №2,5, шандори; №3, задвижки; №4, труба перекачки; №6-23, стовпи електропередач; № 24, басейн; № 25, дамба обвалування ставка, що розміщено по вул. Мельнична, буд.№1-Л в м. Нова Одеса, Миколаївської області.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням діючого коефіцієнта індексації становить: всього 407008,82 грн. ( п. 4. договору).

Відповідно до п. 7. договору договір укладено на 25 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п.п. 14-16. договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення).

Цільове призначення земельної ділянки: землі водного фонду.

Умови збереження стану об`єкту оренди: використовувати за цільовим призначенням, дотримуватися вимог протиерозійної організації території; здійснювати комплекс заходів щодо охорони орендованих земель згідно з чинним законодавством; контроль орендодавця за станом використання земельної ділянки орендарем.

Відповідно до п. 29 договору на орендовану земельну ділянку встановлено правові та спеціальні обмеження прав користування земельною ділянкою.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо (п. 29. договору).

Відповідно до п. 34 договору орендар зобов`язаний, зокрема: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому порядку; дотримуватися обов`язків встановлених ст.ст. 96,98,99 Земельного кодексу України, Водного кодексу України, ст. 25 ЗУ "Про охорону земель".

Згідно п.п. 39, 40 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї сторони унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами дострокового розірвання договору оренди землі за рішенням суду є: несплата орендної плати за землю в повному розмірі; несплата орендної плати за землю у встановлений договором термін;в інших випадках передбачених законодавством.

Відповідно до п. 44 даного договору оренди, невід`ємними частинами договору є: розпорядження про надання земельної ділянки в оренду; розрахунок розміру орендної плати; Рішення Новоодеської районної ради про затвердження нормативно грошової оцінки земельної ділянки; план земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; акт про визначення меж земельної ділянки та передачу і прийом межових знаків на зберігання; акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Договір зареєстрований у Новоодеському відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.11.2011.

Як вбачається з кадастрового плану земельної ділянки (додаток до договору), земельна ділянка, яка передана в оренду, має кадастровий номер :01:005:0008.

На виконання укладеного договору, між орендодавцем та орендарем підписано Акт прийому - передачі об`єкта оренди (земельної ділянки), відповідно до якого орендодавець - Новоодеська районна державна адміністрація надає, а орендар - громадянин України Трембач В.В. приймає в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення) загальною площею 154,8883 га, з них: під гідротехнічними спорудами - 8,3131 га, під штучними водосховищами - 146,57 га із земель державної власності не переданих у власність або не наданих у користування, яка знаходиться в межах території Новоодеської міської ради.

Відтак, відповідачу передано в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення) загальною площею 154,8883 га. з кадастровим номером :01:005:0008.

Вказаний вище договір та Акт підписані сторонами.

06.09.2019, 19.09.2019, 24.10.2019 та 04.08.2023 в рамках кримінального провадження прокуратурою проведено огляди земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0008 та встановлено, що на вказаній земельній ділянці відсутні водні об`єкти та наявні сліди вирощування сільськогосподарських культур, за результатами яких складно Протоколи огляду місця події. ОПИС

12.03.2020 та 10.08.2021 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області проведено перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0008, якими встановлено, що на земельній ділянці відсутні водні об`єкти, наявні сліди вирощування сільськогосподарських культур, про що складено Акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 12.03.2020 № 171-0К/126/АП/09/01/-20, від 10.08.2021 № 457-ДК/639/АП/09/1-21.

Відповідно до Протоколу № 25 вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 04.09.2023, складеного Державною екологічною інспекцією Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), проведено вимірювання показників складу та властивостей грунтів, відібраних на території м. Нова Одеса, Миколаївської області, зокрема на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0008, встановлені перевищення нормативного вмісту амонію у перерахунку на азот амонійний - 18,1 мг/кг при 14,1 мг/кг нормативних, нітратів - 186,9 мг/кг при 130 мг/кг допустимих, фосфору 1269,1 мг/кг при 365,4 мг/кг допустимих, хлоридів 335,4 мг/кг при 327,8 мг/кг допустимих.

Згідно Звітів виробництва продукції аквакультури, за 2018-2022 роки (за формою № 1-А, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 21.03.2012 № 141), у періоди 2018- 2022 роки відповідачем діяльність з виробництва аквакультури не здійснювалась, в поясненнях до звітів вказано, що водойма знаходилась під літуванням.

Відповідно до Звіту про результати дослідження патологічного (біологічного) матеріалу № 000908 п.м./17, встановлено інвазійне зараження (Хвороби, спричинені проникненням до організму людини, тварини чи рослини паразитів тваринного походження. Академічний тлумачний словник української мови 1970-1980р.) дослідної риби небезпечною хворобою диплостомозом (Інвазійна хвороба риб, викликана личинками дігенетичного сисуна, які поселяються в очах риб і викликають паразитичну катаракту. Переноситься рибоїдними птахами, а потім водяними молюсками. Хвороби прісноводних риб - товстолоб -72%, короп -52%, білий амур-16%.

Також вказаний Звіт містив прямі рекомендації: «… провести спуск води в неблагополучній водоймі. Здійснити літування (залишати на літо без води) з просушуванням ложа. З метою покращення гідрохімічного режиму та природної кормової бази рекомендовано засіяти ложе водойми злаковими культурами».

За результатами випробування (дослідження) біологічного матеріалу Миколаївською державною лабораторією складено Звіт про результати дослідження №001924 п.м./19 від 28.05.3019, згідно якого при дослідженні зразків риби: короп (зарибок), встановлено інвазійне захворювання - Дистопламоз Е 40%; 11-7-18 шт. та зазначено щодо необхідності Управлінню Держприродспоживслужби розробити план заходів ліквідації та профілактики діплостомозу у водоймах.

30.01.2020 відповідач направив на адресу Новоодеської районної державної адміністрації повідомлення, в якому зазначив, що в процесі здійснення господарської діяльності Трембачем В.В., згідно умов Договору оренди від 03.06.2011 № 683, сталася масова загибель риби, риба виявилася інфікованою диплостамозом, що не дає можливості орендарю подальше вирощування риби без проведення санації осередку зараження. ФОП Трембач В.В. повідомив Новоодеську районну державну адміністрацію про початок виконання робіт, пов?язаних з поліпшенням санітарно-епідеміологічного стану орендованих ним земель.

Також матеріали справи містять Договір №601-20 від 18 березня 2020 року, укладений між ТОВ «Рибпромсервіс» (виконавець) та ФОП Трембач В.В. (замовник), за умовами якого виконавець на оплатній строковій основі зобов?язався розробити і надати замовнику паспорт водойми (нагульні ставки загальною площею 154,8883 га, що знаходяться в заплаві р. Південний Буг в адміністративно - територіальних межах Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області) та науковий висновок щодо проведення літування цих ставків.

Відповідно до висновків, виконаних ТОВ «Рибпромсервіс» та Відділом іхтопатології Інституту рибного господарства НААН (за № 216-04/20 від 21.04.2020) щодо обґрунтування проведення протиінвазійних заходів у ставковому господарстві ФОП Трембач В.В., зокрема зазначено наступне: враховуючи високу інтенсивність інвазії та тривалість ураження риби диплостомою єдиним методом боротьби із даним захворюванням є літування ставків; для забезпечення стійкого благополуччя господарства у відношенні до диплостимозу літування ставків необхідно проводити 1 раз в 2-3 роки позачергово (п.4 висновків); зважаючи на те, що господарство є каскадним, та має безпосередню сполученість з природними водоймами, а також враховуючи небезпеку поширення диплостомозу, необхідно проводити всі необхідні заходи, зокрема 3-х річне літування, аби не допустити подальше поширення збудника (п.5 висновків).

Матеріали справи містять Повідомлення ФОП Трембач В.В. адресовані Новоодеській районній державній адміністрації та Регіональному офісу водних ресурсів Миколаївської області Державного агентства водних ресурсів України від 28.04.2020, 15.07.2020 відповідно, в яких відповідач повідомляв адресатів, що з метою збереження корисних властивостей предмету оренди - земельної ділянки з розташованими на ній штучними водоймами і не допущення спалаху небезпечної хвороби риб, орендар приступає до трирічного літування (витримування без води) ставків з засіванням їх ложа сільгоспкультурами: соняшником, кукурудзою, ячменем, пшеницею.

Прокурор вказує, що підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення є саме використання останньої Трембачем В.В. з іншою метою, ніж та, для якої її було надано. Оскільки за договором оренди землі від 03.06.2011 № 683 земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008, площею 154,8831 га надано відповідачу саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення), прокурор вважає, що наявні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення, у зв?язку з її використанням не за цільовим призначенням та відповідно земельна ділянка підлягає поверненню Новоодеській міській раді.

Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.06.2011 №683 з кадастровим номером :01:005:0008 площею 154,8831 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення), укладений між Новоодеською районною державною адміністрацією та Трембачем Василем Васильовичем та зобов`язання фізичну особу-підприємця Трембача Василя Васильовича повернути Новоодеській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 в стані, придатному для використання за призначенням;

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 01.07.2025 у справі № 916/2869/22, які підлягають врахуванню на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

У статті 25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки має право, зокрема, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. Відповідно до частини другої статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Згідно зі статтею 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки визначені ЗК України, ЦК України та Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до частини четвертої статті 31 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту "ґ" частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Отже, дострокове розірвання договору оренди можливе, зокрема, на вимогу однієї із сторін договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом або договором. При цьому окремою підставою для примусового припинення права користування земельною ділянкою на умовах оренди є використання орендарем земельної ділянки не за цільовим призначенням

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 01.07.2025 у справі № 916/2869/22.

Відповідно до абзацу 15 частини першої статті 1 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, чинній до 23.07.2021) цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Метою встановлення категорій земель за цільовим призначенням є забезпечення особливого правового режиму для їх охорони і ефективного використання (див. постанову Верховного Суду від 06.08.2024 у справі № 904/4301/23).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, у договорі оренди чітко визначені умови використання земельної ділянки.

Відповідно до п.п.14-16. договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення).

Цільове призначення земельної ділянки: землі водного фонду.

Умовами пункту 29 договору встановлені певні обмеження щодо використання земельних ділянок, зокрема, заборона розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив.

За змістом п. 31 договору Орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Умовами п. 39 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованих земельних ділянок, яке істотно перешкоджає їх використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Умовами дострокового розірвання договору оренди землі за рішенням суду є, зокрема, нецільове використання об`єкта оренди.

Згідно з Договором оренди та акту прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки), ФОП Трембачем В.В. прийнято у користування земельну ділянку загальною площею 154,8831 га із земель водного фонду державної власності в стані, придатному для використання за призначенням.

Отже, враховуючи вищевказані приписи законодавства, а також умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів зазначає, що спірні земельні ділянки передавались відповідачу в оренду та мали використовуватися ним виключно за цільовим призначенням - для рибогосподарських потреб, риборозведення.

За статтею 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено, що рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції.

Рибогосподарська діяльність - діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо. Рибогосподарський водний об`єкт (його частина) - водний об`єкт (його частина), що використовується або може використовуватися для цілей рибного господарства.

Як вбачається з матеріалів даної справи, уся без виключення прийнята відповідачем у користування земельна ділянка загальною площею 154,8831 га, упродовж з моменту виявлення позивачем порушення (2019 рік) по щонайменше момент подання позову (2023 рік) використовується ФОП Трембачем В.В. для вирощування сільськогосподарської продукції, що не заперечується самим відповідачем.

Вказане підтверджується оглядами земельної ділянки :01:005:0008, проведеними 06.09.2019, 19.09.2019, 24.10.2019 та 04.08.2023 працівникам прокуратури в рамках кримінального провадження, якими встановлено, що на земельній ділянці відсутні водні об`єкти, наявні сліди вирощування сільськогосподарських культур. При цьому чинне законодавство не встановлює заборону дослідження матеріалів кримінального провадження в порядку господарського судочинства, якщо на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Матеріали кримінального провадження підлягають оцінці сукупно з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статей 76- 79, 86 ГПК України.

Крім того, 12.03.2020 та 10.08.2021 ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області проведено перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки :01:005:0008, якими встановлено, що на земельній ділянці відсутні водні об`єкти, наявні сліди вирощування сільськогосподарських культур.

Згідно з наданими відповідачем до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Миколаївській області звітами за формою №1A - риба «Виробництво продукції аквакультури за 20р.», затвердженою наказом Мінагрополітики України від 21.03.2012 №141, за 2018-2022 роки діяльність з виробництва аквакультури не здійснювалась.

При цьому, згідно листа Державного агентства водних ресурсів України від 03.10.2019 №(15-33)2151-19 Трембач В.В. з 04.06.2017 по 11.10.2019 до Сектору для оформлення Дозволу на спеціальне водокористування не звертався та такий дозвіл не видався. У цьому листі також зазначено, що спеціальне водокористування здійснюється лише за наявності дозволу (пункт 9 ст.44, ст..48 Водного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Водного кодексу України, на землях водного фонду можуть проводитися роботи, пов`язані з будівництвом гідротехнічних, лінійних та гідрометричних споруд, інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, поглибленням дна для забезпечення судноплавства, у тому числі експлуатаційне днопоглиблення (роботи, що проводяться з метою підтримання заданих навігаційних габаритів морських і внутрішніх водних шляхів, акваторій морських портів), видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), розчисткою русел річок, каналів і дна водойм, прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи.

Отже, діяльність з вирощування сільськогосподарських культур не може проводитись на землях водного фонду, що свідчить про очевидне порушення відповідачем приписів чинного законодавства України та умов укладеного між сторонами договору оренди, а саме - нецільове використання наданої останньому земельної ділянки.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 і власник, і користувач земельної ділянки зобов`язані використовувати її за цільовим призначенням, зокрема для того, щоби забезпечити збереження землі, її ресурсів, надр і їх законне та раціональне використання. Такий обов`язок не є ілюзорним. Його порушення може тягнути відповідні негативні наслідки.

Передача земельної ділянки комунальної власності в тимчасове користування здійснюється лише за рішенням органу місцевого самоврядування та на підставі договору. Із комплексного аналізу положень ЗК України слідує, що правовідносини щодо оренди землі є договірними, і саме договір визначає права та обов`язки сторін щодо користування земельною ділянкою на певний строк та за певну плату.

У цьому контексті необхідно врахувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20, відповідно до якого: "… за договором оренди землі (зобов`язанням з визначеним строком виконання (дії) обов`язку з цільового використання земельної ділянки) орендар зобов`язаний утриматись від певної дії (використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням).

Обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі.

Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі.

Такий позов може бути пред`явлений протягом всього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов`язку виконувати зобов`язання щодо цільового використання земельної ділянки)".

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у справі № 910/2653/21, Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 сформулював висновок про те, що під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки, зазначений у рішенні компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування чи передачу у власність, із урахуванням цільового призначення земельної ділянки. При цьому направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх інстанцій не дослідили умови спірного договору оренди в їх сукупності та не встановили істотні обставини справи щодо виконання і дотримання відповідачем умов вказаного договору.

Позиція відповідача, з якою погодився суд першої інстанції у даній справі ґрунтується на тому, що в процесі здійснення своєї господарської діяльності з товарного розведення риби на орендованих ним водойма ФОП Трембач В.В. в 2017, а потім повторно і в 2019 роках виявив спалах небезпечного інвазійного захворювання риби (диплостоми).

Слідуючи рекомендаціям Управління ветеринарної медицини Миколаївської області, Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України, а також ТОВ «Рибпромсервіс» останній здійснив заходи по ліквідації і профілактиці хвороби риб, а саме, - провів спуск води в неблагополучних водоймах з просушуванням їх ложа, а також з метою покращення біохімічного режиму та природної кормової бази, упродовж декількох років засіває їх сільськогосподарською культурою (соняшником, просом, ячменем, пшеницею).

ФОП Трембач В.В. зазначив, що тимчасове витримування без води розташованих на спірній земельній ділянці двох штучних ставків з просушуванням їх дна та засівання осушеної поверхні зерновими культурами (літування) було проведено відповідачем не з метою зміни цільового призначення земельної ділянки, а виключно в якості необхідного і єдино можливого технологічного процесу боротьби з захворюванням риби, профілактики і оздоровлення водойм та підвищення рибопродуктивності орендованих ставів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в травні 2019 року з метою перевірки епізоотичного благополуччя (забезпечення захисту життя і здоров`я людей та тварин від ризиків, пов`язаних з хворобами тварин) зарибленої частини водойми після її літування протягом 2018 року, відповідач самостійно відібрав одну пробу патологічного (біологічного) матеріалу, а саме - 25 шт. малька коропа і направив його на іхтіопатологічне випробування до випробувальної лабораторії Миколаївської регіональної державної лабораторії Дежпродспоживслужби. За результатами повторного дослідження зразків риби: короп (зарибок) вказаною Лабораторією було встановлено інвазійне захворювання - Диплостомос ЕІ -40%; ІІ-7-8 шт. 14. Вказане дослідження було оформлено Лабораторією у вигляді Звіту за результатами дослідження патологічного (біологічного) матеріалу за №001924 п.м./19 від 28 травня 2019 року.

Відповідач також посилається на висновки, виконані ТОВ «Рибпромсервіс» та Відділом іхтопатології Інституту рибного господарства НААН (за № 216-04/20 від 21.04.2020) щодо обґрунтування проведення протиінвазійних заходів у ставковому господарстві ФОП Трембач В.В., в яких, зокрема, зазначено, що враховуючи високу інтенсивність інвазії та тривалість ураження риби диплостомою єдиним методом боротьби із даним захворюванням є літування ставків; для забезпечення стійкого благополуччя господарства у відношенні до диплостимозу літування ставків необхідно проводити 1 раз в 2-3 роки позачергово (п.4 висновків); зважаючи на те, що господарство є каскадним, та має безпосередню сполученість з природними водоймами, а також враховуючи небезпеку поширення диплостомозу, необхідно проводити всі необхідні заходи, зокрема 3-х річне літування, аби не допустити подальше поширення збудника (п.5 висновків).

Судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з такими аргументами апелянта та висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Частиною 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 03.06.2024 до суду першої інстанції від представника ФОП Трембача Василя Васильовича надійшло клопотання про призначення судово-ветеринарної експертизи, в якому відповідач просить на вирішення експертизи поставити наступне питання:

-"Чи виконувались фізичною особою-підприємцем Трембачем Василем Васильовичем ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) протягом 2019-2023 років в належному йому ставковому господарстві (Миколаївська обл., м. Нова Одеса, вул. Мельнична 1-Л) на орендованій ним за Договором оренди землі № 683 від 03.06 2011 р. земельній ділянці кадастровий номер :01:005:0008 площею 154,8831 га. протиінвазійні заходи, викликані захворюванням риби, і якщо "так" - то які саме заходи були проведені з оцінкою їх доцільності, повноти, своєчасності і ефективності?".

В обгрунтування вказаного клопотання відповідач послався на те, що висновки із зазначеного питання дозволять з`ясувати (підтвердити чи спростувати) наступні обставини: 1) чи мало місце зараження орендованих відповідачем штучних водойм збудником небезпечного інвазійного захворювання; 2) чи була необхідність в проведенні відповідачем профілактичних і оздоровчих заходів у вигляді спуску води із водойм, просушування дна і його засівання сільгоспкультурами; 3) протягом якого часу слід виконувати такі роботи і якою на сьогодні є їх ефективність.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.06.2024, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 призначено у справі судово-ветеринарну експертизу; на вирішення експертизи поставити наступне питання:

- "Чи виконувались фізичною особою підприємцем Трембачем Василем Васильовичем протягом 2019 -2023 років в належному йому ставковому господарстві (Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Мельнична 1-Л) на орендованій ним за Договором оренди землі № 683 від 03.06 2011 р. земельній ділянці кадастровий номер :01:005:0008 площею 154,8831 га. протиінвазійні заходи, викликані захворюванням риби, і якщо "так" - то які саме заходи були проведені з оцінкою їх доцільності, повноти, своєчасності і ефективності?".

В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що оскільки під час розгляду цієї справи мають бути з`ясуванні обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, зокрема, щодо доцільності та ефективності протиінвазійних заходів, виконаних відповідачем на орендованій ділянці, повноти та своєчасності таких робіт тощо, і для з`ясування питань, які входять до предмету доказування у справі необхідні спеціальні знання, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача та призначення у справі судово-ветеринарної експертизу.

В подальшому, до Господарського суду Миколаївської області 19.07.2024 від судового експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Івана Яценка надійшло клопотання від 11.07.2024, в якому експерт для проведення експертизи та вирішення поставлених питань просив надати додаткові документи та пояснення.

Відповідачем, в свою чергу, було подано клопотання про проведення експертизи в межах наявних у справі матеріалів, оскільки витребувані експертом документи фактично не стосуються господарської діяльності відповідача і не є для нього обов`язковими.

Зважаючи на необхідність з`ясування доцільності та ефективності протиінвазійних заходів, виконаних відповідачем на орендованій ділянці, повноти та своєчасності таких робіт тощо, і для з`ясування питань, які входять до предмету доказування у справі, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи суд вважав доцільним задовольнити клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2024 у даній справі відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення призначеної у справі експертизи в межах наявних у справі матеріалів.

Задоволено клопотання судового експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Яценка І.В. від 11.07.2024 та витребувано у відповідача - Фізичної особи-підприємця Трембача Василя Васильовича:

- документальне підтвердження, яка служба здійснює ветеринарне забезпечення діяльності (супровід) ведення ставкового господарства па орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці упродовж 2019-2023 років;

- документальне підтвердження заключення договору між Трембачем Василем Васильовичем та службою ветеринарної медицини на обслуговування (супровід) ведення ставкового господарства на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці;

- документальне підтвердження, яка служба здійснює державний ветеринарно-санітарний контроль діяльності ставкового господарства на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці упродовж 2019-2023 років;

- документальне підтвердження внесення до плану моніторингу та фактично проведених моніторингових іхтіопатологічних досліджень риби в рамках державного ветеринарно-санітарного контролю із ставкового господарства на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках Новоодеським міжрайонним управлінням Головного управління Дежпродспоживслужби у Миколаївській області;

- акти виконаних робіт з ветеринарного огляду партії риби, відбору зразків хворої чи загиблої риби у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках службами ветеринарної медицини у ставковому господарстві па орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці;

- належно засвідчену копію Експлуатаційного дозволу, виданого Трембачу Василю Васильовичу на ведення ставкового господарства (Миколаївська обл., м. Нова Одеса, вул. Мельничиа 1-Л) на орендованій ним земельній ділянці (кадастровий номер: :01:005:0008, площею 154,8831 га) за Договором оренди № 683 від 03.06.2011;

- належно засвідчені копії приписів органів державного ветеринарно-санітарного контролю Держпродспоживслужби щодо ліквідації диплостомозу риби. виявленого у ставковому господарстві на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках, у т.ч. щодо виведення ставів із експлуатації на літування у зв`язку із захворюванням риби на диплостомоз:

- належно засвідчені копії документів, які підтверджують ветеринарно-санітарні заходи, зокрема карантинні обмеження, вжиті Новоодеським міжрайонним управлінням Головного управління Дежпродспоживслужби у Миколаївській області у ставковому господарстві на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках у зв`язку із захворюванням риби на диплостомоз;

- ветеринарні документи, які засвідчують дослідження ґрунту ложа ставів на виявлення збудника диплостомозу. інших збудників інвазивних та інфекційних захворювань в процесі літування у 2019. 2020, 2021, 2022, 2023 роках;

- належно засвідчені копії документів про заплановані та фактично реалізовані протиепізоотичні заходи у ставковому господарстві на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках, у зв`язку із захворюванням риби на диплостомоз;

- належно засвідчені копії документів (актів) щодо ветеринарно-санітарних заходів, вжитих до хворої риби на диплостомоз та трупів риби, виловлених із ставків у ставковому господарстві на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках;

- пояснення та документальне підтвердження, які гідро-технічні та ветеринарно-санітарні заходи проводились щодо ложа ставків у ставковому господарстві на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці, а також заходи щодо знезараження знарядь лову, тари, іншого інвентарю, спецодягу у 2019. 2020, 2021, 2022, 2023 роках, в рамках оздоровлення господарства від диплостомозу;

- пояснити детально і поетапно, як здійснювався процес літування у кожному ставку ставкового господарства на орендованій Трембачем Василем Васильовичем земельній ділянці у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках, у зв`язку із захворюванням риби на диплостомоз.

Водночас, у зв`язку з неподанням відповідачем витребуваних документів, експертною установою справу повернуто до Господарського суду Миколаївської області з повідомленням від 19.12.2024 про неможливість надання висновку експерта № 5245.

Відповідно до частин 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання відповідних доказів експерту на його прохання залежало виключно від суб`єктивної поведінки самого відповідача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії.

При цьому посилання відповідача на те, що він не зобов`язаний подавати додаткові докази чи документи, є безпідставними, оскільки надання таких матеріалів було об`єктивно необхідним для реалізації експертизи.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що відповідачем не доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх заперечень, у тому числі шляхом проведення судової експертизи, а відсутність відповідного експертного висновку зумовлена виключно невиконанням відповідачем процесуального обов`язку щодо сприяння з`ясуванню обставин справи.

Щодо доказів, на які посилається відповідач, слід зазначити таке.

Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено, що суб`єкти рибного господарства, окрім іншого, зобов`язані здійснювати у встановленому порядку комплексні рибницько-меліоративні заходи щодо охорони та відтворення, у тому числі штучного, водних біоресурсів, збереження та поліпшення умов їх існування (ст. 35 вказаного Закону).

У свою чергу, Законом України "Про аквакультуру" визначено, що рибогосподарська меліорація - комплекс заходів, спрямованих на оптимізацію показників гідрологічного, гідрохімічного, гідробіологічного режимів та підвищення продуктивності водних об`єктів (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм, поліпшення умов природного відтворення та якісного складу гідробіонтів з метою їх збереження та раціонального використання (ст. 1 даного Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про аквакультуру" рибогосподарська меліорація здійснюється за такими основними напрямами: проведення днопоглиблювальних робіт та/або робіт з видалення донних відкладень; видалення зайвої водної рослинності; вселення об`єктів аквакультури, створення штучних донних ландшафтів з метою поліпшення екологічного стану водного об`єкта та умов природного відтворення водних біоресурсів; вилучення хижих і малоцінних видів водних біоресурсів з метою запобігання їх негативного впливу на об`єкти аквакультури; запобігання масовій загибелі гідробіонтів та ліквідація її наслідків.

Пунктом 144 Порядку (детальних правил) органічного виробництва та обігу органічної продукції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 № 970 "Про затвердження Порядку (детальних правил) органічного виробництва та обігу органічної продукції", встановлено, що у разі застосування "літування" як ветеринарно-санітарного заходу рибництва Держпродспоживслужба визначає необхідність і тривалість застосування такого заходу.

Застосування "літування" документується після кожного виробничого циклу у відкритих системах виробництва у морі. "Літування" також рекомендується для інших способів виробництва, де використовуються резервуари, ставки та плавучі рибницькі садки або рибницькі садки, і не є обов`язковим для вирощування двостулкових молюсків. Під час застосування "літування" плавучий рибницький садок або рибницький садок, або інша місткість, що використовуються для виробництва об`єктів аквакультури, вивільняються, дезінфікуються та зберігаються порожніми перед початком повторного використання.

Дійсно, літування має рекомендаційний характер та проводиться у разі, якщо орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, визначає необхідність і тривалість застосування такого методу.

Тобто літування не може проводитись на власний розсуд суб`єкта господарювання, а проводиться виключно в межах та у спосіб, який передбачений чинним законодавством.

Отже, проведення літування не може здійснюватися суб`єктом господарювання самовільно чи на власний розсуд - воно має відбуватися виключно на підставі затвердженого плану заходів, розробленого Управлінням Держпродспоживслужби. Обов`язок звернутися за таким планом покладається саме на орендаря водного об`єкта, який здійснює рибогосподарську діяльність.

Таким чином, для законного проведення літування ФОП Трембач В.В. мав звернутися до компетентного органу - Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області - з метою отримання офіційного висновку (рішення чи припису), який би підтверджував необхідність проведення літування на всій площі водного об`єкта та визначав тривалість відповідних заходів.

Головне управління Держпродепоживслужби в Миколаївській області за результатами розгляду листа прокуратури повідомила (т.1 а.с.194-звоторній бік), що «за період 2020-2023 з підприємства ФОП Трембач В.В. (код НОМЕР_1 ) патологічний (біологічний) матеріал (риба) на дослідження не надходив.

Крім того, в 2020-2023 роках повідомлення від ФОП Трембач В.В. (код НОМЕР_1 ) про наявність захворювання риб у рибогосподарських водоймах, що знаходяться на вказаних у запиті земельних ділянках не надходили.

Заходи (карантинні обмеження) щодо ліквідації та профілактики захворювань риб у вказаних водоймах не застосовувались.»

Згідно листа Державного агентства водних ресурсів України від 03.10.2019 №(15-33)2151-19 (т.1 а.с.191) станом на 11.10.2019 проект по проведенню робіт на землях водного фонду, пов`язаних з будівництвом гідротехнічних, лінійних та гідрометричних споруд, розчисткою каналів і дна водойм, прокладанням кабелів, трубопроводів, проведення інших видів робіт для яких необхідно здійснювати спуск води з ставків для Трембач В.В., Сектором не погоджувались.

У листі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 25.07.2019 №1443/3361 (т.1 а.с.194) зазначено, що відповідно інформації Новоодеського міжрайонного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на протязі 2018-2019 років Трембач B.В. не звертався до фахівців структурних підрозділів даного управління на предмет відбору зразків риби та направлення їх для проведення лабораторних досліджень.

Приписи (рекомендації) щодо проведення спуску води в водоймі, здійснення літування з просушуванням ложа не встановлювались.

Отже, відповідач не надав жодних доказів такого звернення до компетентного органу для отримання відповідного документа, чим порушив умови договору оренди та вимоги чинного законодавства.

Судова колегія зазначає, що звіт Миколаївської регіональної державної лабораторії Дежпродспоживслужби за результатами дослідження патологічного (біологічного) матеріалу за №001924 п.м./19 від 28 травня 2019 року, а також висновки, виконані ТОВ «Рибпромсервіс» та Відділом іхтопатології Інституту рибного господарства НААН (за № 216-04/20 від 21.04.2020) не є рішенням компетентного органу - Головного управління Держпродспоживслужби, що надає право ФОП Трембачу В.В. самостійно, без погодження, на понад вісім років припиняти рибогосподарську діяльність і використовувати близько 150 гектарів земель водного фонду виключно для вирощування сільськогосподарських культур.

Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області та Миколаївська регіональна державна лабораторія Держпродспоживслужби є окремими юридичними особами, які мають різний обсяг повноважень, функцій та відповідальності.

Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області () виконує функції державного контролю, нагляду, координації, організаційно-методичного забезпечення, а також забезпечує реалізацію державної політики у сферах ветеринарної медицини, безпечності харчових продуктів, санітарного законодавства та захисту прав споживачів.

Водночас Миколаївська регіональна державна лабораторія Держпродспоживслужби () є самостійною лабораторною установою та здійснює виключно експертно-аналітичну і діагностичну діяльність, зокрема лабораторні дослідження біоматеріалу, ґрунтів, води, продукції тваринного та рослинного походження тощо.

Отже, звернення до лабораторії не є зверненням до компетентного органу, уповноваженого здійснювати державний контроль чи розробляти заходи у сфері ветеринарного нагляду. Така лабораторія виконує лише функцію дослідження і не має адміністративних повноважень або права видавати приписи, погодження чи дозвільні документи.

Тому твердження відповідача про належне звернення до «Держпродспоживслужби» шляхом направлення зразків в лабораторію не підтверджує виконання ним обов`язку щодо взаємодії з компетентним контролюючим органом.

При цьому, згідно зі звітом лабораторії від 28.05.2019 №001924 було рекомендовано Управлінню Держпродспоживслужби розробити план заходів ліквідації та профілактики діплостомозу у водойма відповідно до заходів по профілактиці гельмінтозних захворювань дивитись: Ветеринарне законодавство том видавництво «Колос» 1973 р. Глава 4 «Заходи по попередженню і ліквідації хвороб риб» параграф П, п.14 стр.456., що вкотре означає про те, що лаборотарія не є тим компетентним органом, до якого необхідно було звернутися відповідачу.

Відповідач вказує, що це не його обов`язком, адже у звіті рекомендовано саме Управлінню Держпродспоживслужби розробити план заходів, а не ФОП Трембачу В.В.

З даного приводу судова колегія зазначає, що відповідно до п.16. договору оренди землі умовами збереження стану об`єкту оренди є використовувати за цільовим призначенням, дотримуватися вимог протиерозійної організації території; здійснювати комплекс заходів щодо охорони орендованих земель згідно з чинним законодавством; контроль орендодавця за станом використання земельної ділянки орендарем.

Отже, саме орендар зобов`язаний дотримуватися вимог законодавства щодо охорони та використання орендованого водного об`єкта, тому обов`язок звернутися за розробленням плану заходів покладається саме на орендаря, який здійснює рибогосподарську діяльність, а не на Управління Держпродспоживслужби.

Тому твердження відповідача про відсутність його обов`язків у цій частині є безпідставним.

Судова колегія звертає увагу, що відповідачу для риборозведення надано у користування земельна ділянка загальною площею 154,8831 га.

В той же час сам відповідач зазначає, що останнім здійснювалися заходи щодо літування, заповнення водою з подальшим зарибленням риби не у всій земельній ділянці, а лише в накопичувальну яму об`ємом біля 600 куб. м., що не становить більше, ніж 0,02 га.

А щодо всієї іншої земельної ділянки - то відповідач щонайменше з 2019 року по сьогодні усі 146 га землі водного фонду використовує виключно для вирощування сільськогосподарських культур.

Жодних належних та допустимих доказів необхідності саме такого тривалого літування (фактично понад 8 років) відповідачем надано не було.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до наявного в матеріалах справи Протоколу № 25 вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 04.09.2023, складеного Державною екологічною інспекцією Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), проведено вимірювання показників складу та властивостей грунтів, відібраних на території м. Нова Одеса, Миколаївської області, зокрема на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0008, встановлені перевищення нормативного вмісту амонію у перерахунку на азот амонійний - 18,1 мг/кг при 14,1 мг/кг нормативних, нітратів - 186,9 мг/кг при 130 мг/кг допустимих, фосфору 1269,1 мг/кг при 365,4 мг/кг допустимих, хлоридів 335,4 мг/кг при 327,8 мг/кг допустимих.

Посилання відповідача, що виявлені невеликі перевищення нормативного змісту азоту, нітратів, фосфору і хлоридів, про що зазначено в Протоколі № 25 від 04.09.2023 жодним чином не свідчить, що саме відповідач в процесі своєї господарської діяльності якимось чином їх допустив, судова колегія вважає безпідставними, адже як неодноразово зазначалося вище, саме відповідач відповідальний за належне чи неналежне дотримання вимог законодавства на орендованій земельній ділянці, саме відповідач повинен здійснювати комплекс заходів щодо охорони орендованих земель згідно з чинним законодавством.

Щодо посилання відповідача на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01.10.2018 у справі №482/1590/17, яким визнано незаконною та скасовано постанову про накладення на Трембач В.В. адміністративного стягнення у вигляді штрафу, судова колегія зазначає таке.

Статтею 144 Земельного кодексу України передбачено порядок припинення права користування земельними ділянками, що використовуються з порушенням земельного законодавства, зокрема:

1) у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор (з контролю за використанням та охороною земель чи з охорони навколишнього природного середовища) складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк;

2) у разі невиконання особою протягом вказаного строку припису щодо припинення правопорушення, державний інспектор накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк;

3) у разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю (за використанням та охороною земель або за охороною навколишнього природного середовища) звертається до суду, зокрема, з позовом про розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту.

Тобто статтею 144 Земельного кодексу України встановлений порядок припинення права користування земельними ділянками, що використовуються з порушенням земельного законодавства та визначено суб`єктів, які встановлюють такі порушення і у разі їх не усунення можуть ініціювати питання, зокрема, щодо розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту.

Верховний Суд у постанові від 12.11.2024 у справі № 918/799/23 зазначив, що посилання судів на недотримання у цьому випадку процедури, встановленої ст. 144 Земельного кодексу України, є помилковими та не свідчить про відсутність в орендодавця (сторони за договором) правових підстав для заявлення вимоги про розірвання договорів оренди земельних ділянок та водного об`єкта у зв`язку із порушенням чи неналежним виконанням другою стороною зобов`язань за договором.

Отже лише факт відсутності притягнення орендаря уповноваженими особами до адміністративної відповідальності за порушення земельного, екологічного та природоохоронного законодавства щодо користування спірними земельними ділянками та водним об`єктом не свідчить про відсутність в орендодавця (сторони за договором) правових підстав для заявлення вимоги про розірвання договорів оренди земельних ділянок та водного об`єкта у зв`язку із порушенням чи неналежним виконанням другою стороною зобов`язань за договором.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що задоволення позову прокурора призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, за практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) наведене правило застосовне не тільки для захисту інтересів власника майна, а й його правомірного володільця, яким у спірних правовідносинах є відповідач - орендар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які потрібно оцінити, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.

Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, у визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Оцінюючи зазначені критерії в контексті обставин цієї справи, суд виснував, що задоволення позову не буде виправданим та пропорційним, не призведе до позитивних наслідків, оскільки фактично призведе до позбавлення територіальної громади надходжень до місцевого бюджету з оренди спірних земельних ділянок, що спричинить ще більш негативні наслідки для територіальної громади. Рада буде змушена опікуватися пошуком нового орендаря та оформленням правовідносин з ним, що призведе до істотних втрат, браку коштів за оренду земельних ділянок тривалий проміжок часу.

Втім, суд не врахував, що підставою позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі Ради, було те, що орендар майже 8 років належно та добросовісно не виконував свої обов`язки, визначені договорами оренди, хоча, укладаючи договори оренди землі, відповідач зобов`язувався використовувати земельну ділянку виключно для рибогосподарських потреб, а не для вирощування сільськогосподарських культур, а також був обізнаний з негативними для нього наслідками в разі порушення ним зобов`язань.

Розірвання договору та повернення у власність територіальної громади земельних ділянок у випадку встановлення протиправної поведінки самого орендаря здійснюється на підставі закону та укладеного з ним договору, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до його цільового призначення.

Також задоволення позовних вимог не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право на мирне володіння майном, оскільки таке втручання є прогнозованим наслідком недобросовісних дій самого орендаря, який свідомо допустив порушення договірних зобов`язань.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що повернення власникові спірної земельної ділянки не є втручанням чи обмеженням прав на мирне володіння майном відповідача, оскільки у даній справі не є вирішенням питання про право власності на нежитлові приміщення, споруджені на частині цієї ділянки. А тому немає підстав вважати, що повернення власникові спірної земельної ділянки унеможливить реалізацію відповідачем його прав на об`єкти нерухомого майна, які належать останньому на праві приватної власності.

Подібні правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19.

Відтак, твердження відповідача про те, що внаслідок задоволення позову він буде позбавлений можливості реалізувати права власника щодо його нерухомого майна, є безпідставним.

З огляду на характер спірних правовідносин, обставини недобросовісного виконання умов договорів саме орендарем, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо невідповідності заходу втручання в право оренди (у виді розірвання договору оренди землі) критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Як було зазначено вище, частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту "ґ" частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Отже, дострокове розірвання договору оренди можливе, зокрема, на вимогу однієї із сторін договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом або договором.

При цьому окремою підставою для примусового припинення права користування земельною ділянкою на умовах оренди є використання орендарем земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Підсумовуючи викладене, судова колегія зазначає, що відповідач, отримавши в оренду земельну ділянку водного фонду для здійснення рибогосподарської діяльності, був зобов`язаний використовувати її за цільовим призначенням, отримати дозвіл на спеціальне водокористування, дотримуватися вимог законодавства у сфері охорони та відтворення водних біоресурсів, вживати заходів щодо збереження властивостей земельної ділянки та водного об`єкта, а також здійснювати рибогосподарську діяльність на відповідному водному об`єкті. А у разі неможливості використання водного об`єкта за цільовим призначенням з підстав, пов`язаних із захворюванням риби, відповідач був зобов`язаний діяти у порядку, визначеному Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», Законом України «Про аквакультуру», а також Порядком органічного виробництва та обігу органічної продукції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 № 970, зокрема шляхом звернення до компетентного органу - Головного управління Держпродспоживслужби - для отримання відповідного рішення (висновку, припису) щодо необхідності та тривалості застосування рибогосподарських ветеринарно-санітарних заходів, у тому числі літування.

Водночас відповідач не дотримався обов`язку орендаря щодо цільового використання земельної ділянки водного фонду та забезпечення збереження земельної ділянки і водного об`єкта, що свідчить про істотне порушення умов договору оренди.

З урахуванням наведеного у сукупності судова колегія дійшла висновку про порушення відповідачем приписів законодавства України та умов договору оренди землі, а саме використання земельної ділянки водного фонду не за цільовим призначенням (здійснення вирощування сільськогосподарських культур), а також недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами необхідності такого використання та тривалого припинення рибогосподарської діяльності.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2025 року у cправі №915/166/24.

За таких обставин, наявні правові підстави для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

При цьому, положення ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" є імперативними.

За умовами п. 20 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Отже наслідком розірвання договору оренди землі є обов`язок орендаря повернути земельну ділянку у стані, у якому він одержав її в оренду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підстави для часткового скасування судового рішення визначені статтею 277 ГПК України, відповідно до якої такими підставами є 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 у справі №915/1858/23 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 у справі №915/1858/23 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.06.2011 №683 з кадастровим номером :01:005:0008 площею 154,8831 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рибогосподарських потреб, риборозведення), укладений між Новоодеською районною державною адміністрацією та Трембачем Василем Васильовичем.

Зобов`язати фізичну особу-підприємця Трембач Василя Васильовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Новоодеській міській раді (вул. Центральна, 208, м. Нова Одеса, Миколаївськи р-н., Миколаївська обл., 56602, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 в стані, придатному для використання за призначенням.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Трембач Василя Васильовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (вул. Бузький бульвар, 15, м. Миколаїв, 54006, ЄДРПОУ ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5368 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Трембач Василя Васильовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (вул. Бузький бульвар, 15, м. Миколаїв, 54006, ЄДРПОУ ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6441,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.02.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Я.Ф. Савицький

Г.І. Діброва