ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

02 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/1199/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі судді Таран С.В.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" про відвід судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В. №8 від 28.01.2026 (вх.№406/26 від 30.01.2026) в апеляційному провадженні

за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2025, прийняте суддею Демченко Т.І., м. Одеса, повний текст складено 16.06.2025,

у справі №916/1199/25

за позовом: заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області та Південного офісу Держаудитслужби

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод"

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 92 469,32 грн

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Богатиря К.В., Ярош А.І. перебуває апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 у справі №916/1199/25 за позовом заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області та Південного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 92469,32 грн.

28.01.2026 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" надійшла заява №8 від 28.01.2026 (вх.№406/26 від 30.01.2026) про відвід судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В. від розгляду справи №916/1199/25.

Вказана заява мотивована виникненням у заявника сумнівів щодо об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді Богатиря К.В. при розгляді справи №916/1199/25, оскільки він брав участь у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у цій справі, за результатом розгляду якої колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду під головуванням судді Богатиря К.В. прийнято постанову від 19.06.2025, якою відповідну апеляційну скаргу залишено без задоволення, а відтак, на переконання заявника, вказаний суддя вже сформував свою правову позицію щодо обставин та доказів у справі №916/1199/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 визнано необґрунтованим заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" відвід судді Богатирю К.В. від розгляду справи №916/1199/25 та передано дану справу для автоматизованого розподілу для визначення судді у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2026 для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" про відвід судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В. №8 від 28.01.2026 (вх.№406/26 від 30.01.2026) у справі №916/1199/25 визначено суддю Таран С.В.

Розглянувши матеріали справи, а також доводи, викладені у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" про відвід №8 від 28.01.2026 (вх.№406/26 від 30.01.2026), суд дійшов висновку про те, що підстави для відводу судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В. від розгляду зазначеної справи відсутні, виходячи з наступного.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частинами першою-третьою статті 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до приписів статті 36 Господарського процесуального кодексу України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частини перша-третя, сьома, восьма, одинадцята статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод вимагає, щоб суд у межах своїх повноважень був неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Морель проти Франції", пункти 45-50; "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд вказує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України", пункт 52).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їхньої безсторонності.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді (суддів) під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Доводи, викладені відповідачем у заяві про відвід, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки вони не свідчать про упередженість та необ`єктивність судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В., безпосередньо та однозначно не вказують на його особисту небезсторонність, упереджене ставлення до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" чи особисту прихильність до інших учасників процесу.

У даному випадку наведені Товариством з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" доводи носять виключно суб`єктивний характер та засновані на особистих припущеннях заявника. Водночас саме лише припущення не може бути покладено в основу будь-якого судового акта, у тому числі і прийнятого за результатами розгляду заяви про відвід судді.

Посилання заявника на те, що суддя Південно-західного апеляційного господарського суду Богатир К.В. брав участь у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у цій справі, за результатом розгляду якої колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду під головуванням судді Богатиря К.В. прийнято постанову від 19.06.2025, якою відповідну апеляційну скаргу залишено без задоволення, що, на переконання відповідача, виключає можливість повторної участі зазначеного судді у розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції, до уваги не приймаються, оскільки чинний Господарський процесуальний кодекс України не містить заборони на участь судді у розгляді справи з тих підстав, що ним у цій справі раніше приймалися рішення, якими розглядалися процедурні питання, зокрема, щодо можливості скасування заходів забезпечення позову, тим більше, що відповідне судове рішення апеляційного господарського суду, яке прийняте колегією, до складу якої входив суддя Богатир К.В., та на яке посилається заявник, у касаційному порядку не скасоване.

Незгода учасника справи з прийнятим судовим рішенням або негативний для нього результат розгляду процесуального питання не можуть ототожнюватися з наявністю упередженості судді. Інакше інститут відводу трансформувався б із гарантії безсторонності суду на процесуальний інструмент впливу на формування складу суду залежно від процесуальної поведінки сторін.

Таким чином, факт прийняття суддею актів, з якими не погоджується заявник та які є чинними і набрали законної сили, не може бути підставою для відводу такого судді.

Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.06.2019 у справі №924/159/14.

Крім того, у господарського процесуальному праві чітко розмежовується формування судом правової позиції щодо процесуальних передумов розгляду справи та формування правової позиції щодо суті матеріально-правового спору. Розгляд питань, пов`язаних із застосуванням або скасуванням заходів забезпечення позову, має виключно превентивний та охоронний характер і не передбачає встановлення обставин, які входять до предмета доказування у справі, а також оцінки прав та обов`язків сторін у матеріально-правовому сенсі.

Сам по собі факт участі судді у вирішенні окремого процесуального питання в межах тієї самої справи не створює ефекту попереднього судження, якщо у відповідному судовому акті відсутні висновки щодо обґрунтованості суті позовних вимог. В іншому випадку будь-яка участь судді у проміжних процесуальних рішеннях автоматично виключала б можливість його подальшої участі у справі, що суперечило б як принципу стабільності складу суду, так і засадам ефективного судочинства.

Відтак твердження заявника про те, що суддя Богатир К.В. в межах апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у справі №916/1199/25 вже сформував свою правову позицію щодо обставин та доказів, є безпідставним, оскільки під час вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджувалася і колегією суддів під головуванням судді Богатиря К.В. у відповідній постанові від 19.06.2025, прийнятій за результатами апеляційного перегляду вищенаведеної ухвали, не викладено жодних висновків стосовно суті спору, що підтверджується безпосередньо самим змістом зазначеної постанови.

Враховуючи викладене, а також те, що інших ґрунтовних аргументів на доведення наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В. заявником у заяві про відвід не наведено, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 232-235, 281 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" про відвід судді Південно-західного апеляційного господарського суду Богатиря К.В. №8 від 28.01.2026 (вх.№406/26 від 30.01.2026) у справі №916/1199/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Таран