ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/921/25
Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Івано-Франківської міської ради

вул. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76004

ел.пошта:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІФРО"

76018, вул. площа Ринок,7, м. Івано-Франківськ

про стягнення 79031 грн 85 коп. безпідставно збережених коштів пайової участі

за участю представників сторін:

від позивача: Чекайло Василь Михайлович;

від відповідача: Косенко Геннадій Іванович

ВСТАНОВИВ: Івано-Франківська міська рада звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "ІФРО" про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у сумі 79 031 грн 85 коп. з яких: 45 960 грн 00 коп. - безпідставно збережені кошти пайової участі, 27 960 грн 85 коп. - інфляційні втрати та 5 111 грн 00 коп. - 3% річних.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 04.08.2025, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

Позивачу ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.08.2025 направлено в його електронний кабінет, що відповідає приписам ч.11 ст.242 ГПК України та доставлено до електронного кабінету 04.08.2025 о 17:20, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.08.2025 вручено позивачу - 05.08.2025.

Відповідачу копія цієї ухвали направлена за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, що відповідає даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою Укрпошти 20.08.2025 "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Здійснюючи аналіз статті 242 ГПК України, а також пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі №910/18480/20 виснував, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20, від 14.01.2026 у справі №910/14515/24.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2025, суд призначив справу до судового розгляду по суті на 06.11.2025.

06.11.2025 у зв`язку з технічними проблемами в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку судове засідання не відбулося.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2025, суд повідомив сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 27.11.2025.

В судовому засіданні 27.11.2025 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання відповідачу можливості скористатися правом на правову допомогу на надання відзиву на позов, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи по суті на 16.12.2025, про що представників сторін повідомлено в судовому засіданні.

В судовому засіданні 16.12.2025 представниця відповідача позовні вимоги в частині основного боргу визнала, проти стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат заперечила; вказала на те, що ТОВ "ІФРО" не має можливості сплатити всю суму заборгованості повністю та заявила клопотання про відкладення розгляду справи для добровільного врегулювання спору між сторонами, проти задоволення якого представник позивача не заперечив. Суд оголосив перерву в судовому засіданні до 15.01.2026.

В судовому засіданні 15.01.2026 представник відповідача доказів сплати пайової участі суду не надав. Суд розглянув справу по суті, перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав ухвалення та проголошення скороченого рішення на 26.01.2025, про що представники сторін повідомлені в судовому засіданні.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача. Відповідач, як замовник будівництва, без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту до введення об`єкта в експлуатацію, а отже, ці кошти підлягають поверненню на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача. Правом на надання відзиву на позов відповідач не скористався. В судовому засіданні 16.12.2025 представниця відповідача позовні вимоги в частині основного боргу визнала, проти стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат заперечила; вказала на те, що ТОВ "ІФРО" не має можливості сплатити всю суму заборгованості повністю. В судовому засіданні 15.01.2026 представник відповідача доказів сплати пайової участі суду не надав. Проти позову заперечив.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши представників сторін, надавши оцінку доказам у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як вбачається із змісту акту готовності об`єкта до експлуатації, створеного 02.11.2021, - офісу із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36; характер будівництва: нове будівництво; код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000:1220.9 - будівлі для конторських та адміністративних цілей інші, будівництво здійснено генеральним підрядником - ТОВ "ІФРО", , який виконав будівельно-монтажні, санітарно-технічні і електромонтажні роботи та субпідрядником - ТОВ "РЕГЕН УКРАЇНА", , яке виконало будівельно-монтажні роботи (п.1); проектна документація на будівництво розроблена генеральним проектувальником ТОВ "ІФРО", який виконав проектну документацію в повному обсязі та субпідрядником АТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (), який виконав реконструкцію системи газопостачання (п.2); проектна документація затверджена директором ТОВ "ІФРО" Косенком Г.І. наказом №01/33 від 12.11.2009, експертний звіт №ZAО1:2724-9414-9684-5464 від 11.11.2009 виданий філією ДП "Укрдержбудекспертиза" в Івано-Франківській області () (п.3); 15.11.2002 ТОВ "ІФРО" видано документ №414, що дає право на виконання будівельних робіт офісу із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36 (п.4); будівельні роботи виконано у строк: початок робіт - листопад 2002 р., закінчення робіт - серпень 2020 р. (п.5); кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 1149 тис. грн, у тому числі витрати на будівельні роботи 0 тис. гривень, витрати на машини, обладнання та інвентар 0 тис. грн. (п.10).

На підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 04.11.2021 Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 12.11.2021 видано сертифікат №ІФ57, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта: офіс із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36, проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

В сертифікаті №ІФ57 від 12.11.2021 визначено основні показники об`єкта, зокрема: загальна площа офісу із закладами торгівлі та громадського харчування становить - 2414 м2, корисна площа приміщень - 1820 м2, торгівельна площа - 458 м2, будівельний об`єм - 9591 м2, будівельний об`єм нижче відм. 0.00 - 817 м2, кількість поверхів - 6 шт, кількість створених робочих місць - 15 шт., висота будівлі - 26,5 м.

Відповідно до цього сертифікату замовником об`єкта будівництва є ТОВ "ІФРО" ().

Департамент правової політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до фінансового управління Івано-Франківської міської ради з листом №228/11.1-07 від 29.07.2025, в якому просив повідомити: чи зверталось ТОВ "ІФРО" під час дії ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" із заявою про укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста?; чи зверталось ТОВ "ІФРО" із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 01.01.2020?; чи здійснено сплату пайової участі замовником будівництва ТОВ "ІФРО" по об`єкту? Також департамент правової політики просив фінансове управління надати довідку розрахунок розміру пайової участі на момент здачі об`єкта будівництва в експлуатацію.

Фінансове управління Івано-Франківської міської ради листом №11.1-07/228 від 29.07.2025 повідомило департаменту правової політики, що ТОВ "ІФРО" як замовник об`єкта будівництва: "Офіс із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36" під час дії ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не зверталося із заявою про укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 01.01.2020. Також фінансове управління надало департаменту правової політики довідку - розрахунок пайового внеску.

Відповідно до довідки - розрахунку, розміру пайового внеску по об`єкту: "Офіс із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36" становить 45 960 грн (1 149 000 х 4%).

За прострочення відповідачем грошового зобов`язання за період з 13.11.2021 по 28.07.2025 на суму 45 960 грн 00 коп. позивач нарахував відповідачу 27 960 грн 85 коп. інфляційних втрат та 5 111 грн 00 коп. - 3% річних.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

В ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом позовних вимог є вимога про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту .

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону, плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про планування та забудову територій" у відповідній редакції, який встановлював правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій, в т.ч. порядок видачі дозвільних документів та визначав умови пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів.

Як вбачається з акту готовності об`єкта до експлуатації, документ, що надавав право ТОВ "ІФРО" на виконання будівельних робіт - офісу із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36 видано 15.11.2002, проектну документацію затверджено наказом №01/33 від 12.11.2009; експертний звіт №ZAО1:2724-9414-9684-5464 видано 11.11.2009.

Відповідно до ст. 27-1 Закону України "Про планування та забудову територій", яка кореспондується із ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (ч. 5 ст. 40 Закону).

Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент виникнення зобов`язань) , договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Зі змісту статті 27-1 Закону України "Про планування та забудову територій" та статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачається, що у наведених у законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

З огляду на викладене, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, якими статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виключено.

Разом з тим, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Прикінцеві та перехідні положення Закону), установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно з п.п. 3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.

Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (п.п. 4 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону).

З огляду на те, що станом на 01.01.2020 об`єкт не був введений в експлуатацію (за відсутності укладеного договору про сплату пайової участі) у ТОВ "ІФРО" виник обов`язок упродовж 10 робочих днів після 01.01.2020 звернутися до Івано-Франківської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію у відповідності до вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".

Системний аналіз вказаних правових норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Отже для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак, які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.

З урахуванням викладеного, замовник будівництва - ТОВ "ІФРО", не уклавши договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування на підставі ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" до 01.01.2020, повинен був з 01.01.2020 звернутися до Івано-Франківської міської ради протягом 10 робочих днів із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та документами, які підтверджують вартість будівництва об`єктів та сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію, тобто до 12.11.2021.

Із матеріалів справи вбачається, що договір про сплату пайової участі із відповідачем не укладався, а сертифікат про готовність до експлуатації об`єкта будівництва - "Офіс із закладами торгівлі та громадського харчування на вул. Січових Стрільців районі буд. 32-36", видано лише 12.11.2021.

Доказів виконання замовником будівництва - ТОВ "ІФРО" обов`язку зі сплати пайового внеску до введення об`єкту будівництва в експлуатацію матеріали справи не містять.

В акті готовності об`єкта до експлуатації визначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 1 149 000 грн.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, розмір пайового внеску становить 45 960 грн - 1 149 000 (кошторисна вартість будівництва) х 4% (відсоток передбачений п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні").

За перерахунком суду, визначений позивачем розмір пайового внеску є обґрунтованим арифметично правильним.

У зв`язку із несплатою відповідачем коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними, відтак, у Івано-Франківської міської ради виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

У разі якщо замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, замовник зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21.

Відповідно до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи те, що відповідач доводів позивача не спростував, доказів виконання зобов`язання зі сплати органу місцевого самоврядування грошових коштів пайової участі не подав, позовні вимоги про стягнення з відповідача 45 960 грн 00 коп. безпідставно збережених коштів є обґрунтованими та належать до задоволення.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 04.05.2022 у справі №925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

За прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно збережених коштів, позивач нарахував відповідачу за період з 13.11.2021 по 28.07.2025 на суму 45 960 грн 00 коп. - 27 960 грн 85 коп. інфляційних втрат та 5 111 грн 00 коп. - 3% річних.

Суд здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду, відповідно до якого розмір 3% річних становить 5 111 грн 00 коп., а розмір інфляційних втрат - 27 813 грн 01 коп.

Відтак, з відповідача на користь позивача у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання належить стягнути 5 111 грн 00 коп. 3% річних та 27 813 грн 01 коп. інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, позов належить до задоволення частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІФРО" (76018, вул. площа Ринок, 7, м. Івано-Франківськ, ) на користь Івано-Франківської міської ради (вул. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76004, ) 78 884 (сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн 01 коп., з яких: 45 960 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 00 коп. безпідставно збережених коштів пайової участі, 5 111 (п`ять тисяч сто одинадцять) грн 00 коп. 3% річних та 27 813 (двадцять сім тисяч вісімсот тринадцять) грн 01 коп. інфляційних втрат, а також 3 022 (три тисячі двадцять дві) грн 34 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.02.2026

Суддя О.В. Рочняк