ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р. Справа №909/555/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів ЗВАРИЧ О.В.

ПАНОВА І.Ю.

за участю секретаря судового засідання - ТЕЛИНЬКО Я. П.

представники учасників справи від:

позивача Підлипенський Д.В. (адвокат);

відповідача Дуда П.В. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України (вх. 01-05/2779/25 від 17.09.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.08.2025 (повне рішення - 27.08.2025, суддя Рочняк О.В.)

у справі №909/555/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТГІ Систем", Івано-Франківська область, с.Микитинці

про стягнення 2 862 752 грн 58 коп. штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з позовом до ТОВ «ТГІ Систем» про стягнення 2 862 752,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем договірних зобов`язань щодо строків виконання робіт, у зв`язку з чим позивач на підставі п. 10.2 договору нарахував штрафні санкції у вигляді пені та штрафу.

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 18.08.2025 позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «ТГІ Систем» на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 853 448,28 грн штрафних санкцій, з яких: 477 845,52 грн - пеня, 375 602,76 грн - штраф, а також стягнув 42 672,41 грн у повернення сплаченого судового збору. У решті позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами укладено договір підряду, за яким відповідач зобов`язувався виконати роботи у строки, визначені графіком виконання робіт, однак порушив встановлені договором строки виконання другого та третього етапів робіт, що є неналежним виконанням зобов`язання у розумінні статей 610, 611 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та тягне застосування передбаченої договором і законом відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

Суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені та штрафу відповідно до п. 10.2 договору, статей 230, 231 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ст. 549 ЦК України, однак встановив арифметичну помилку в частині нарахованої пені, у зв`язку з чим відмовив у стягненні її частини як необґрунтованої.

Разом із тим, з урахуванням ступеня виконання зобов`язань, незначного строку прострочення завершального етапу робіт, відсутності доказів завдання позивачу збитків та з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд, керуючись ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, визнав наявними підстави для зменшення розміру пені та штрафу на 70%.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.08.2025 в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 009 304,30 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні частини пені та зменшив розмір штрафних санкцій, ухваливши рішення з неповним з`ясуванням обставин, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права;

- зменшення неустойки не може бути довільним і має ґрунтуватися на принципах справедливості, добросовісності та розумності. Безпідставне зменшення санкцій нівелює інститут неустойки як способу стимулювання належного виконання зобов`язань;

- місцевий господарський суд однобічно та неправильно врахував вплив повномасштабної військової агресії рф проти України, безпідставно розцінивши її як обставину, що створює негативні наслідки виключно для відповідача, та водночас не врахувавши особливий статус ТОВ «Оператор ГТС України» як оператора газотранспортної системи, на який в умовах воєнного стану покладено обов`язок забезпечення енергетичної безпеки держави;

- суд надав пріоритет доводам і доказам відповідача, фактично проігнорувавши аргументи та докази позивача, чим порушив принципи рівності сторін та змагальності.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі подано не було.

22.01.2026 у судовому засіданні взяли участь представники позивача та відповідача, які виклали свої доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.01.2023 між ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (надалі - замовник) та ТОВ "ТГІ Систем" (надалі - підрядник) укладено договір про закупівлю послуг №, відповідно до п.1.1 договору підрядник за завданням замовника зобов`язався на свій ризик надати послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт ГВС Олексіївка в частині визначення фізико-хімічного складу природного газу) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (надалі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

За змістом п. 1.2 договору, склад обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), договірною ціною (додаток №2) та графіком виконаних робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною договору.

В п. 3.1 договору визначено, що загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору, згідно із договірною ціною (додаток №2) становить 23 974 800 грн, в тому числі ПДВ 20% 3 995 800 грн.

Згідно з п. 3.3 договору, оплата за цим договором проводиться в такому порядку: замовник протягом 30 календарних днів, але не раніше ніж через 20 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт.

Відповідно до п. 4.1 договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток №3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною.

В п. 4.3 договору визначено, що датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору, передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

За змістом п. 5.2 договору, акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця.

Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва.

Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів перевіряє достовірність отриманих акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та, у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання.

Відповідно до п. 5.3 договору, у випадку ненадання або надання підрядником замовнику неповного комплекту виконавчої документації, замовник набуває право не приймати та не оплачувати акти приймання виконаних робіт, до моменту надання повного комплекту виконавчої документації.

В п. 5.4 договору визначено, що у разі виявлення в процесі приймання-передачі робіт недоліків, замовник письмово повідомляє підрядника про такі недоліки, та повідомляє його про час та місце зустрічі для складання акту про недоліки виконаних робіт, в якому обов`язково фіксується дата виявлення недоліків і дата щодо їх безкоштовного усунення.

Після усунення підрядником недоліків, зазначених в акті про недоліки виконаних робіт, підписується акт приймання виконаних робіт та довідка про вартість виконаних робіт, на підставі яких здійснюється розрахунок, передбачений розділом 3 цього договору. Акт приймання виконаних робіт, підписаний однією стороною, вважається недійсним та роботи вважаються такими, що не прийняті замовником та не передані підрядником (п. 5.5 договору).

За змістом п.6.2 договору, підрядник передбачені цим договором роботи виконує із своїх матеріалів та обладнання, доставку якого до місця виконання робіт підрядник здіснює власним транспортом та за свій рахунок.

Згідно з п. 7.3.1 договору підрядник зобов`язаний виконати роботи якісно та у встановлені графіком виконання робіт (додаток №3) строки відповідно до технічних, якісних та кількісних характеристик (додаток №1), ДБН іншої нормативної документації.

Відповідно до п. 10.2 договору, у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток №3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

В п. 11.1 договору визначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 395 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 11.2 договору).

Графіком виконаних робіт (додаток №3) визначено, що роботи мають бути виконані в 3 етапи:

1) обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації. Граничний термін їх виконання - 120 календарних днів з дати укладання договору, тобто не пізніше 10.05.2023;

2) виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи. Граничний термін їх виконання - 300 календарних днів з дати укладання договору, тобто не пізніше 06.11.2023;

3) пусконалагоджувальні роботи. Граничний термін їх виконання - 365 календарних днів з дати укладання договору, тобто не пізніше 10.01.2024.

По першому етапу графіку виконання робіт за актом №1 здачі - приймання виконаних робіт від 15.03.2023 підрядником передано замовнику послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт ГВС Олексіївка в частині визначення фізико - хімічного складу природного газу), Богородчанського ЛВУМГ на суму 131 364, 00 грн.

По другому етапу графіку виконання робіт між сторонами підписано такі акти приймання виконаних будівельних робіт:

- акт №2 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за травень 2023 року від 16.05.2023 на суму 162 802, 36 грн;

- акт №3 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за травень 2023 року від 22.05.2023 на суму 1 644 357, 54 грн та акт вартості устаткування до нього від 22.05.2023 на суму 3 898 878,00 грн. Всього на загальну суму 5 543 235, 54 грн;

- акт №4 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за лютий 2024 року від 05.02.2024 на суму 97 050, 67 грн та акт вартості устаткування до нього від 05.02.2024 на суму 17 788 795, 20 грн. Всього на загальну суму 17 885 845, 90 грн.

По третьому етапу графіку виконання робіт між сторонами підписано акт №5 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за лютий 2024 року від 06.02.2024 на суму 39 124,49 грн.

Листом № 1-18/10/2023 від 18.10.2023 відповідач проінформував позивача про те, що подальше виконання робіт згідно доведених договором робіт, а саме: доставка та монтаж частин основного обладнання буде призупинено у зв`язку з затримкою поставки частин основного обладнання та просив продовжити термін дії договору до 10.07.2024.

Додатково відповідач направляв позивачу листи №1-24/10/2023 від 24.10.2023 та №3-09/11/2023 від 09.11.2023 про продовження терміну дії договору.

У відповідь на вказані листи, позивач у листі №23-17179 від 29.11.2023, адресованому відповідачу вказав на відсутність істотних обставин для внесення змін до договору та наполягав на необхідності безумовного дотримання умов договору.

19.03.2024 ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" звернувся до ТОВ "ТГІ Систем" із претензією №ТОВ вих-24-4291 від 19.03.2024 про термінове перерахування 2 862 752, 58 грн штрафних санкцій.

Оскільки відповідач добровільно не сплатив штрафні санкції, то позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 1 610 743, 37 грн пені та 1 252 009, 21 грн штрафу за порушення відповідачем строків виконання визначених договором робіт.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 009 304, 30 грн у зв?язку із зменшенням розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Апеляційний господарський суд врахував, що з 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України (надалі - ГК України), згідно ст. 17 Закону України № 4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб, але на час звернення позивача з позовом та ухвалення рішення судом першої інстанції він був чинний.

Матеріалами справи підтверджено та встановлено у рішенні суду, яке не оскаржується у відповідній частині, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Порушення відповідачем свого зобов`язання за надані послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт ГВС Олексіївка в частині визначення фізико-хімічного складу природного газу), має наслідком нарахування позивачем відповідачеві, зокрема, штрафних санкцій, передбачених умовами договору та законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач допустив порушення строків виконання робіт за договорами другого та третього етапів графіку виконання робіт на 90 та 26 днів відповідно. Згідно із п. 10.2 договору, за такі порушення передбачені пеня та штраф. Розрахунок нарахованих сум відповідає умовам договору та нормам ЦК України та ГК України.

По третьому етапу графіку виконання робіт, який передбачав виконання пусконалагоджувальних робіт, відповідач допустив прострочення строків їх виконання на 26 календарних днів (з 11.01.2024 по 05.02.2024). Водночас судом першої інстанції встановлено, що акт приймання виконаних робіт за третій етап №5 від 06.02.2024 підписаний уповноваженими представниками обох сторін без зауважень, а замовником не заявлено претензій щодо якості, обсягу чи відповідності виконаних робіт технічним вимогам договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що допущене прострочення не призвело до порушення функціонування об`єкта, не створило загроз безпеці, не вплинуло на якість виконаних робіт та ефективність їх подальшого використання.

Крім того, апелянтом не надано належних і допустимих доказів того, що прострочення виконання робіт спричинило для позивача фінансові втрати, ускладнення господарської діяльності, додаткові витрати на експлуатацію або утримання обладнання чи втрату можливостей для отримання доходу.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Такий правовий висновок викладений у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, згідно якої наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

При цьому, необхідно враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що незначне прострочення виконання робіт за третім етапом не завдало позивачу реальних збитків, а роботи були прийняті в повному обсязі та без зауважень, то колегія суддів вважає, що застосування повного розміру штрафних санкцій не відповідало б принципам пропорційності та компенсаційного характеру неустойки, а тому розмір таких санкцій обґрунтовано зменшено судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що військовий стан та повномасштабна збройна агресія російської федерації проти України об`єктивно впливають на діяльність обох сторін спору, у тому числі на замовника як оператора газотранспортної системи. Водночас, оцінюючи наслідки таких обставин, суд виходить не з формального констатування воєнного стану, а з реального характеру та інтенсивності його впливу на виконання саме спірного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є суб`єктом господарювання, який безпосередньо здійснює постачання, монтаж та налагодження спеціалізованого технологічного обладнання, значна частина якого має іноземне походження. В умовах воєнного стану відповідач зазнав істотних обмежень у сфері логістики, міжнародних перевезень, митного оформлення та строків поставки обладнання, що підтверджується листуванням сторін та не заперечується апелянтом по суті.

Таким чином, хоча воєнний стан формально поширюється на обох учасників правовідносин, його негативний вплив на можливість своєчасного виконання зобов`язання був об`єктивно більш відчутним саме для відповідача, який перебував у залежності від стабільності міжнародних ланцюгів постачання та виконання зобов`язань іноземними контрагентами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що порушення зобов`язань контрагентом відповідача саме по собі не звільняє відповідача від відповідальності перед замовником та не є самостійною підставою для автоматичного зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідач, укладаючи договір, прийняв на себе ризики господарської діяльності, у тому числі пов`язані з виконанням договорів третіми особами.

Однак суд першої інстанції не ототожнював порушення контрагентом відповідача з підставою звільнення від відповідальності, а врахував ці обставини у сукупності з іншими істотними факторами, зокрема: значним ступенем фактичного виконання договору; відсутністю доказів завдання позивачу реальних збитків; незначним строком прострочення завершального етапу робіт; прийняттям результатів робіт замовником без зауважень; відсутністю негативних наслідків для функціонування об`єкта та енергетичної безпеки.

Такий підхід відповідає правовій природі інституту неустойки, її компенсаційному, а не каральному характеру, а також узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Отже, твердження апелянта про довільність та необґрунтованість зменшення штрафних санкцій є безпідставними, оскільки суд першої інстанції здійснив збалансовану оцінку всіх обставин справи, не надавши переваги виключно інтересам однієї зі сторін, а забезпечивши дотримання принципів справедливості, пропорційності та добросовісності.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апелянта, що суд першої інстанції не обґрунтував необхідність зменшення розміру штрафних санкцій на 70%.

Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 підтвердила, що конкретний відсоток зменшення (90%, 70%, 50% тощо) визначається судом у межах його дискреції.

Дискреційне повноваження суду може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Аналогічний правовий висновок викладено у п. 50 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18.

При цьому, суд враховує, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, це питання вирішується господарським судом згідно із вимогами ст. 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що відповідне зменшення штрафу є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами позивача та відповідача, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив фактичні дані, надав їм належну правову оцінку та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. Зменшення розміру штрафних санкцій на 70% здійснено в межах наданих суду дискреційних повноважень, з урахуванням принципів добросовісності, розумності та справедливості, компенсаційного характеру неустойки, ступеня виконання зобов`язання відповідачем, відсутності доведених збитків у позивача та інших істотних обставин справи.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.08.2025 у справі №909/555/25 в оскаржуваній частині без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повна постанова складена та підписана 30.01.2026.

Головуючий-суддя О. І. МАТУЩАК

Судді: О.В. ЗВАРИЧ

І.Ю. ПАНОВА