УХВАЛА

26 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2645/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва (Усатенко І.В.)

від 19.06.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 17.07.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду (Сітайло Л.Г., Буравльов С.І., Шапран В.В.)

від 22.10.2025 (повний текст складено 03.11.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів у розмірі 1 205 151,60 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Відповідач, Скаржник) про визнання банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, виданої Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" Відповідачу такою, що не підлягає виконанню, а також стягнення з останнього заборгованості в розмірі 1 205 151,060 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прострочення Позивача по виконанню підрядних робіт зумовлено форс-мажорними обставинами. Наразі роботи за договором про закупівлю послуг від 09.12.2022 № виконані Позивачем у повному обсязі та прийняті Відповідачем. З огляду на зазначене, наявні підстави, передбачені статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі", для повернення суми банківської гарантії.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2645/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 1 205 151,60 грн та судовий збір у розмірі 14 461,82 грн. Відмовлено в частині позовних вимог про визнання банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, виданої АТ "КБ "Глобус" Відповідачу, такою, що не підлягає виконанню.

4. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 21 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 вказані рішення та додаткове рішення Господарського суду міста Києва залишені без змін.

6. Скаржник (Відповідач), з використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025, у якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 в частині стягнення з Відповідача коштів у розмірі 1 205 151,00 грн, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма Плюс» відмовити у повному обсязі;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 в частині стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000, 00 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2645/25 щодо розподілу судових витрат у повному обсязі;

- судові витрати покласти на Позивача у повному обсязі.

7. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень Скаржник визначив пункти 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України.

8. В обґрунтування пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій:

- неправильно застосовано положення статей 546, 560, 562, 564, 566, 568, 627, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі», а також в контексті наведених норм матеріального права неправильно розтлумачено пункт 10.9.6 Договору, який був предметом судового розгляду у справі № 910/11352/24;

- судами попередніх інстанцій не у повній мірі враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 щодо застосування статей 546, 560, 562, 564, 566, 568, 627, 629 ЦК України.

9. Обґрунтовуючи пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України Скаржник вказує на необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23:

"5.52. До того ж до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України, а і спеціальний закон - Закон України "Про публічні закупівлі", відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

5.53. Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

5.54. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання".

10. За твердженням Скаржника висновок апеляційного суду у цій справі, зроблений з посиланням на вказані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23, не враховує правовий механізм банківської гарантії та не враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.05.2024 по справі № 910/17772/20 щодо правової природи банківської гарантії та її ролі у трикутнику правовідносин «принципал» - «гарант» - «бенефіціар», а також помилково ототожнює поняття «забезпечення» та «сума». Скаржник стверджує, що оскільки банківська гарантія є одностороннім зобов`язанням, а також є заходом забезпечення зобов`язання, то в момент її реалізації вона припиняє своє існування і як односторонній правочин, і як забезпечення основного зобов`язання, тому доцільним є висновок про те, що з огляду на припинення існування забезпечення виконання договору про публічну закупівлю внаслідок його належного виконання, його повернення не є можливим. За доводами Скаржника буквальне прочитання статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» також вказує на те, що по завершенню виконання договору про публічну закупівлю повертається саме забезпечення виконання договору, а не сума, яка є відповідальністю гаранта.

11. Обґрунтовуючи підставу оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 Скаржник зазначив, що застосувавши до спірних правовідносин приписи статей 2, 123, 126, 129 ГПК України, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви Позивача та стягнення із Відповідача коштів у розмірі 21000,00 грн. При цьому при ухваленні додаткового рішення місцевий господарський суд не врахував правові позиції Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, викладені у:

- додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20 (при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін);

- постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21 (під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу);

- постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 (суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 (подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат);

- додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

12. Крім виключних випадків касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник у касаційній скарзі наводить такі підстави касаційного оскарження, як те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також те, дана касаційна скарга має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

13. З цього приводу Суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення в яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених і підпунктах "а"-"г" цієї частини.

14. Посилання Скаржника на підстави, передбачені пунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (розгляд касаційної скарги стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу) є помилковим, оскільки це є підставою для допуску для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не підставами для касаційного оскарження судових рішень. З огляду на предмет спору у цій справі (наявність позовної вимоги немайнового характеру про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню) та характер спірних правовідносин, ця справа не визначається як малозначна чи справа, у якій ціна позову не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

15. За приписами частин першої, четвертої статті 294 ГПК України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій повідомляється про дату, час і місце розгляду скарги, а також про витребування матеріалів справи.

16. Враховуючи обґрунтування Скаржником випадків, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України, Суд дійшов висновку, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження на підставі цих пунктів.

Керуючись статтями 234, 235, пунктами 1, 2 частини другої статті 287, 288- 291, 294, частиною третьою статті 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі № 910/2645/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025.

2. Призначити касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні 17 лютого 2026 року о 15:00 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул.О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 2 (кабінет № 209).

3. Встановити Позивачу строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання його копії та копій доданих документів Відповідачу до 13 лютого 2026 року.

4. Витребувати з Господарського суду міста Києва та / або Північного апеляційного господарського суду справу № 910/2645/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова