ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 січня 2026 року Справа № 903/1113/25

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС-М»

до відповідача: Підприємства Пік (Пошук, Ініціатива, Контакт) Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України

про стягнення 81415,08 грн,

за участі представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть спору: 01.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС-М» звернулося до суду з позовом до Підприємства Пік (Пошук, Ініціатива, Контакт) Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та просить стягнути 81415,08 грн, з них 69711,71 грн основного боргу, 9650,77 грн пені, 1118,65 грн інфляційних втрат та 933,95 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №198/52 від 15.04.2020, додаткової угоди про розірвання договору оренди №198/52 від 30.05.2025 в частині своєчасної оплати орендної плати та витрат на комунальні, експлуатаційні послуги.

Ухвалою суду від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.01.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.

07.01.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав заяву у якій просить суд підготовче засідання провести без його участі. Крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить останні задовольнити.

Ухвалою суду від 08.01.2026 суд, на виконання вимог ст. 195 Господарського процесуального кодексу України ( далі - ГПК України), враховуючи строки розгляду справи, постановив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 28.01.2026.

Представник позивача не з`явився у судове засідання, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвалу суду від 08.01.2026 доставлено позивачу 08.01.2026 о 18:50).

Представник відповідача не з`явився у судове засідання, причини неявки суду не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвалу суду від 08.01.2026 доставлено позивачу 08.01.2026 о 18:50).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

установив:

15.04.2020 року між ТОВ «ДЕЙМОС-М» (Орендодавець) та ПІДПРИЄМСТВОМ "ПІК" ("ПОШУК, ІНІЦІАТИВА, КОНТАКТ") ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ - ВСЕУКРАЇНСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ІНВАЛІДІВ "СОЮЗ ОРГАНІЗАЦІЙ ІНВАЛІДІВ УКРАЇНИ" укладено договір оренди нерухомого майна №198/52(далі - договір).

Відповідно до п 1.1. договору оренди Орендодавець передає, а Орендар бере в тимчасове користування офісне приміщення (пп. 1.1.1).

Приміщення, що орендується знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул, Коперника, 8а. Загальна площа офісного приміщення, що орендується 37 кв.м. (пп. 1.1.2 договору).

Згідно п. 2.3. договору, орендар зобов`язаний зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів та інших платежів, передбачених даним Договором, у відповідності з умовами даного Договору.

У відповідності до п.3.1. та п.3.2. договору оренди даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2022 року. Якщо жодна сторона в термін один місяць до закінчення даного Договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично продовжується на строк один рік.

Згідно п. 5.2.1 договору, орендар зобов`язаний вносити плату за користування Об`єктом оренди в розмірах, у порядку та в строки, обумовлені даним Договором. Орендна плата нараховується Орендареві з дати підписання Сторонами Акту № 1.

У п. 5.2.2 договору визначено, що розмір орендної плати за користування приміщенням, що орендується становить 4000,00 грн. Орендна плата сплачується в готівковому порядку наперед не пізніше 10 числа поточного місяця.

Згідно п.5.2.2.1. договору при підписанні даного Договору Орендар зобов`язаний внести плату за перший та останній місяці оренди приміщення.

Згідно пп. 5.2.1. п. 5.2. договору оренди Орендар зобов`язаний вносити плату за користування Об`єктом оренди в розмірах, у порядку та в строки, обумовлені даним Договором. Орендна плата нараховується Орендареві з дати підписання Сторонами Акту №1. Розмір орендної плати за користування приміщенням, що орендується становить 4000,00 грн. Орендна плата сплачується у готівковому порядку наперед не пізніше 10 числа поточного місяця (пп. 5.2.2 п.5.2).

Відповідно до пп.5.2.3. п. 5.2. договору оренди Орендар, крім орендної плати, передбаченої цим Договором, відшкодовує Орендодавцю витрати на комунальні та експлуатаційні послуги, якими він користується, на підставі рахунків, виставлених Орендодавцем, протягом 10 (десяти) календарних днів після одержання рахунка. Розрахунок сум відшкодування здійснюється Орендодавцем на підставі показників лічильників, а в разі відсутності лічильників розраховується пропорційно займаній Орендарем у будівлі площі. До витрат, пов`язаних з експлуатацією приміщення належать: витрати на прибирання місць загального користування, послуг мережі інтернет.

Як сторони погодили у п.7.1 договору, у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати Орендної плати або витрат комунальних послуг та експлуатаційних платежів, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.

Спори, які виникають між Сторонами під час виконання зобов`язань за даним Договором, вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку (п.7.4 договору).

У п. 9.3 договору зазначено, що усі доповнення, зміни, Додатки до даного Договору мають юридичну силу, якщо вони оформлені в письмовому вигляді і підписані повноважними представниками Сторонами та скріплені печатками Сторін (за наявності), якщо інше не передбачено умовами цього Договору, та є невід`ємними частинами даного Договору.

15.14.2020 року ТОВ «ДЕЙМОС-М» передало, а ПІДПРИЄМСТВОМ "ПІК" ("ПОШУК, ІНІЦІАТИВА, КОНТАКТ") ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ВСЕУКРАЇНСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ІНВАЛІДІВ "СОЮЗ ОРГАНІЗАЦІЙ ІНВАЛІДІВ УКРАЇНИ" прийняло в тимчасове користування офісне приміщення, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Коперника, 8а, що підтверджується актом приймання-передачі від 15.04.2020 року.

У подальшому, 01.05.2024 року між сторонами підписано додаткову угоду про внесення змін до договору №198/52, відповідно до якої сторони погодили внести зміни в п.5.2.2 Договору та викласти його в наступній редакції: «Розмір орендної плати за користування приміщенням, що орендується становить 9000,00 грн. включно з ПДВ в сумі 1500,00 грн. Орендна плата сплачується в безготівковому порядку наперед не пізніше 10 числа поточного місяця.

Додатковою угодою про розірвання договору оренди №198/52 від 30.05.2025 року сторони погодили, що Договір припиняє свою дію 30 травня 2025 року.

Відповідно до п.3. додаткової угоди про розірвання договору оренди №198/52 від 30.05.2025 року ПІДПРИЄМСТВО "ПІК" зобов`язувалось погасити всю заборгованість з оплати вартості наданих послуг на загальну суму 69 711,71 грн. протягом 5 (п`яти) днів після підписання додаткової угоди.

У матеріалах справи наявні акти здачі прийняття робіт (надання послуг), зокрема №ОУ-0000168 на суму 11099,72 грн, №ОУ-0000183 на суму 11318,02 грн (підписаний відповідачем), №ОУ-0000012 на суму 12144,14 грн (підписаний відповідачем), №ОУ-0000028 на суму 12159,76 грн (підписаний відповідачем), №45 від 31.03.2025 на суму 11072,87, №64 від 30.04.2025 на суму 10298,93 грн (підписаний відповідачем), №83 від 30.05.2025 на суму 9567,04 грн(не підписаний відповідачем).

Між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2024 у відповідності до якого станом на 31.12.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 14468,97 грн.

Згідно акту взаємних розрахунків за період з 01.01.2025-17.11.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 69711,71 грн.

У матеріалах справи наявні рахунки на оплату (оренди та комунальних послуг), а саме: №83 від 29.11.2024 року на суму 3150,95 грн, №84 від 30.12.2024 року на суму 11318,02 грн, №13 від 31.01.2025 року на суму 12144,14 грн, №14 від 28.02.2025 року на суму 12159,76 грн, №15 від 31.03.2025 року на суму 11072,87 грн, №16 від 30.04.2025 року на суму 10298,93 грн, №17 від 30.05.2025 року на суму 9567,04 грн.

13.10.2025 на адресу відповідача позивачем надіслано вимогу про сплату заборгованості по орендній платі. До вимоги також долучено рахунки на оплату №83 від 29.11.2024 року, №84 від 30.12.2024 року, №13 від 31.01.2025 року, №14 від 28.02.2025 року, №15 від 31.03.2025 року, №16 від 30.04.2025 року, №17 від 30.05.2025 року та примірники актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №83 від 30 травня 2025 та № 45 від 31 березня 2025 для підписання, однак вимога залишена без задоволення.

Отже, звертаючись до суду із позовом, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №198/52 від 15.04.2020, додаткової угоди про розірвання договору оренди №198/52 від 30.05.2025 в частині своєчасної оплати орендної плати та витрат на комунальні, експлуатаційні послуги.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із Договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вже зазначено судом у матеріалах справи наявні рахунки на оплату (оренди та комунальних послуг) на загальну суму 69711,71 грн, а саме: №83 від 29.11.2024 року на суму 3150,95 грн, №84 від 30.12.2024 року на суму 11318,02 грн, №13 від 31.01.2025 року на суму 12144,14 грн, №14 від 28.02.2025 року на суму 12159,76 грн, №15 від 31.03.2025 року на суму 11072,87 грн, №16 від 30.04.2025 року на суму 10298,93 грн, №17 від 30.05.2025 року на суму 9567,04 грн.

Відповідно до пп.5.2.3. п. 5.2. договору оренди Орендар, крім орендної плати, передбаченої цим Договором, відшкодовує Орендодавцю витрати на комунальні та експлуатаційні послуги, якими він користується, на підставі рахунків, виставлених Орендодавцем, протягом 10 (десяти) календарних днів після одержання рахунка.

Разом з тим, відповідно до п.3. додаткової угоди про розірвання договору оренди №198/52 від 30.05.2025 року відповідач зобов`язався погасити всю заборгованість з оплати вартості наданих послуг на загальну суму 69711,71 грн. протягом 5 (п`яти) днів після підписання додаткової угоди, однак оплату протягом встановленого строку не здійснив.

Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно договору оренди в зв`язку з чим наявна заборгованість з орендної плати та витрат на комунальні та експлуатаційні послуги в розмірі 69711,71 грн.

Дані факти відповідачем не спростовано, підтверджені матеріалами справи, а відтак позовні вимоги про стягнення із відповідача 69711,71 грн заборгованості з орендної плати та витрат на комунальні та експлуатаційні послуги підлягають до задоволення в повному розмірі.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає таке.

У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем орендної плати та витрат на комунальні та експлуатаційні послуги, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 933,95 грн та інфляційні втрати у розмірі 1118,65 грн за період з 05.06.2025 по 14.11.2025.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, прийшов висновку про вірність здійсненого позивачем розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 1118,65 грн. інфляційних втрат та 933,95 3% річних за період з 05.06.2025 по 14.11.2025, які слід стягнути з відповідача.

Позивач заявив до стягнення 9650,77 грн пені та вказав період її нарахування з 05.06.2025 по 14.11.2025.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п.7.1 договору, сторони погодили, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати Орендної плати або витрат комунальних послуг та експлуатаційних платежів, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.

Як вже зазначив суд, додатковою угодою про розірвання договору оренди №198/52 від 30.05.2025 року сторони розірвали договір та погодили, що договір припиняє свою дію 30.05.2025.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, розірвання договору не звільняє сторону від відповідальності за порушення договору, що мало місце під час дії договору, що означає, що договірні санкції підлягають нарахуванню за весь період прострочення зобов`язання та до дати розірвання договору.

Проте з наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нарахована вже після припинення дії договору 30.05.2025, а саме за період з 05.06.2025 по 14.11.2025.

Враховуючи зазначене, позовна вимога позивача про стягнення 9650,77 грн пені безпідставна, а відтак відхиляється судом.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 71764,31 грн, з них 69711,71 грн основного боргу, 1118,65 грн інфляційних втрат та 933,95 грн 3% річних. У позові про стягнення 9650,77 грн пені слід відмовити через безпідставність.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10000 грн витрат на правову допомогу, щодо яких суд зазначає таке.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до п.9 ч.3 ст. 162 ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить, зокрема 10 000,00 грн. витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги, які сплачуються протягом 5 банківських днів з моменту набрання законної сили рішенням суду.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд стягнути 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Факт надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується наданими позивачем доказами:

- копією договору про надання правничої допомоги №Д10/11/25-1 від 10.11.2025;

- копією акту приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2025 згідно договору про надання правничої допомоги №Д10/11/25-1 від 10.11.2025.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приймає до уваги, що 10.11.2025 року між АО «ПРЕМІУМ СЕРВІС» та ТОВ «ДЕЙМОС-М» укладено договір №Д10/11/25-1 про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу у справі про стягнення із Підприємства Пік (Пошук, Ініціатива, Контакт) Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України наявної заборгованості по договору оренди нерухомого майна №198/52 від 15.04.2020 року, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно п. 4.1 договору розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги становить 10 000,00 грн.

Згідно підписаного між сторонами акту від 17.11.2025 приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2025 згідно договору про надання правничої допомоги №Д10/11/25-1 від 10.11.2025 виконавець надав, а замовник прийняв послуги з:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань стягнення із відповідача наявної заборгованості по договору оренди нерухомого майна №198/52 від 15.04.2020 (витрачений час 1,5 год., вартість послуг 2000 грн);

- складання та формування позовної заяви про стягнення із відповідача наявної заборгованості по договору оренди нерухомого майна №198/52 від 15.04.2020 (витрачений час 5 год., вартість послуг 8000 грн).

Слід врахувати, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Надані докази в їх сукупності підтверджують надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 903/1113/25 у заявленому обсязі на загальну суму 10000 грн.

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений договором у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, від 01.09.2021 у справі №910/13034/ 20.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідач не звертався до суду із клопотанням про зменшення відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надав доказів для спростування фактів, не навів власну оцінку наявним у справі доказам на понесення позивачем таких витрат.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності, суд вважає, що 10000 грн становлять співмірні, розумні та обґрунтовані витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.

Разом з цим, у відповідності до п. 4 ст.129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов у даній справі задоволено частково, то і витрати на правову допомогу, слід розраховувати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з врахуванням вище викладеного, витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог становлять 8814,62 грн (71764,31*10000/81415,08), які відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача. В іншій частині стягнення 1185,38 грн витрат на правову допомогу суд відмовляє та залишає за позивачем.

Крім того, враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2669,07 грн судового збору (71764,31*3028/81415,08), в іншій частині 358,93 грн. судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства Пік (Пошук, Ініціатива, Контакт) Волинської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України (43016, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Кафедральна, будинок 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС-М» (43023, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Індустріальна, будинок 2, ) 71764,31 грн (сімдесят одну тисячу сімсот шістдесят чотири гривні 31 коп.), з них 69711,71 грн основоного боргу, 1118,65 грн інфляційних втрат та 933,95 грн 3% річних, а також 2669,07 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять грн 07 коп.) витрат по сплаті судового збору та 8814,62 грн (вісім тисяч вісімсот чотирнадцять гривень 62 коп.) витрат на професійну правничу допомогу

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 03.02.2026

Суддя А. С. Вороняк