УХВАЛА

27 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2526/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т. М.

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - Сухомлин А. А. (адвокат),

відповідача - Бондаренко О. О. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 42 733 641,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "Укренерго", Компанія, відповідач, скаржник) про стягнення 42 733 641,68 грн заборгованості (з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог).

1.2. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019 № 0248-09021 (далі - Договір), у зв`язку з чим у відповідача виник борг з оплати послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії за липень-листопад 2024 року.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 20.05.2025 у справі № 910/2526/25 (суддя Сівакова В. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 (колегія суддів: Євсіков О. О., Алданова С. О., Корсак В. А.) позов задоволено повністю. Суд стягнув з Компанії на користь Товариства 42 733 641,68 грн заборгованості та 512 803,70 грн витрат зі сплати судового збору.

2.2. Суди установили, що доказів вчасної та повної оплати за надані послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за період липень-листопад 2024 року відповідач не надав, а факт наявності заборгованості у заявленому розмірі (з урахуванням часткових оплат та з урахуванням поданих позивачем заяв про зменшення розміру позовних вимог) підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Компанія, не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить: рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі № 910/2526/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.1. У поданій касаційній скарзі Компанія з посиланням на положення пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України вказує про відсутність висновку Верховного Суду, зокрема: "щодо застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), з урахуванням пріоритетності норми спеціального закону - абзацу частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", якими передбачено, що умови виконання спеціальних обов`язків (у спірному випадку відповідач виконував спеціальні обов`язки) мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку (у спірному випадку відповідача) на виконання таких обов`язків. А відтак, відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань, що, в свою чергу, виключає відповідальність, передбачену статтями 614, 625 ЦК України".

4.1.2. На переконання скаржника, оплата вартості послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за спірний період можлива лише у разі включення та збільшення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), як регулятора ринку електричної енергії. Витрати, які здійснюються за збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел не є договірними, а встановлені Законом України "Про ринок електричної енергії".

4.1.3. Разом з цим, Закон України "Про ринок електричної енергії" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини відповідних суб`єктів - учасників ринку електричної енергії та у спірних відносинах сторін має пріоритет, як спеціальні норми над загальними нормами ЦК України, що підлягає врахуванню у вирішенні спору.

4.1.4. При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставини, що відповідач здійснює витрати на виконання спеціальних обов`язків із збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел у межах розміру, встановленого НКРЕКП, та відсутність вини відповідача за несвоєчасний розрахунок, як підставу для звільнення від відповідальності.

4.1.5. Скаржник вважає, що оскільки основним джерелом фінансування витрат Компанії на виконання покладених спеціальних обов`язків є надходження коштів від учасників ринку за послуги з передачі електричної енергії, а тому оплата вартості послуги забезпечується виключно за наявності фінансової можливості здійснення платежів. На теперішній час у відповідача наявний фінансовий дисбаланс між зобов`язаннями оператора системи передачі щодо оплати постачальникам універсальних послуг (ПУП) вартості послуг та встановленим НКРЕКП тарифом на 2024 рік, оскільки обсяги витрат на послугу, які включені до структури тарифу на 2024 рік згідно з постановою НКРЕКП від 09.12.2023 №2322, встановлені на рівні, недостатньому для покриття потреби поточного року. Водночас використання коштів на цілі або у розмірах, не передбачених встановленою структурою тарифу, є нецільовим використанням коштів.

4.1.6. Означене вище унеможливлює для відповідача здійснення своєчасних та повних розрахунків із постачальниками універсальних послуг.

4.1.7. Крім цього, відповідач вказує, про наявність значної заборгованості постачальників універсальних послуг за договірними зобов`язаннями щодо надання послуг з передачі електричної енергії перед Компанією, яка значно перевищує його заборгованість за послугу.

4.1.8. Судами попередніх інстанцій проігноровано наведені вище обставини.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. Відповідач своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Суди попередніх інстанцій установили, що 01.07.2019 між Товариством (постачальник послуг) та Компанією (замовник) укладений типовий договір № 0248-09021 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел (Договір), за умовами пункту 1.1 якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

5.2. Відповідно до пункту 7.1 Договору цей договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 31.12.2020.

5.3. У подальшому, Додатковими угодами від 28.12.2020 № 3, від 13.12.2021 № 5, від 13.12.2022 № 6, від 28.12.2023 № 7 сторони вносили зміни до пункту 7.1 Договору та продовжували строк його дії, зокрема, до 31.12.2024.

5.4. Додатковою угодою від 12.02.2024 № 8 Договір викладено в новій редакції (у редакції, затвердженій постановою НКРЕКП від 24.01.2024 № 178).

5.5. Пунктом 5 додаткової угоди від 13.02.2024 № 8 сторони погодили, що згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України її умови поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 26.01.2024.

5.6. Додатковою угодою від 12.08.2024 № 9, у зв`язку із набуттям чинності постанови НКРЕКП "Про затвердження змін до постанови НКРЕКП від 26.07.2019 № 641" від 26.07.2024 № 1381, згідно з якою затверджено Типовий договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг, сторони домовилися викласти Договір разом із додатками до нього у новій редакції, що додаються до цієї додаткової угоди та є її невід`ємною частиною. За умовами пункту 4 Додаткової угоди № 9 сторони погодили, що згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України її умови поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 31.07.2024.

5.7. Додатковою угодою від 31.12.2024 № 10 сторони внесли зміни до пункту 8.1 Договору та продовжили строк його дії до 31.12.2025.

5.8. Відповідно до пунктів 1.1 - 1.2 Договору для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Замовник сплачує постачальнику вартість послуг відповідно до умов цього договору.

5.9. Згідно з умовами пункту 2.1 Договору вартість та порядок оплати послуги визначаються з урахуванням вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг, визначеними згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) та Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29.12.2023 № 2651.

5.10. Згідно з пунктом 15.2. Порядку протягом перших 12 днів календарного місяця, наступного за розрахунковим, ПУП направляє ОСП акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП.

ОСП протягом п`яти календарних днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони, або надає до нього обґрунтовані зауваження, що містять вичерпні пояснення та документальне підтвердження причин непогодження розрахунку вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП.

Після усунення наданих ОСП обґрунтованих зауважень, ПУП повторно направляє до ОСП підписані зі своєї сторони акти приймання-передачі послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та відповідні розрахунки вартості послуги.

5.11. Пунктом 15.4. Порядку визначено, що ОСП здійснює 100% оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.

5.12. Відповідно до положень пункту 15.5. Порядку у разі надходження оновлених даних від учасників ринку після проведення розрахунків обсягів врегулювання сторони коригують акти приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

ПУП надає ОСП акти коригування вартості послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел разом з оновленими розрахунками.

У разі відсутності зауважень до оновленого розрахунку вартості послуги ОСП протягом п`яти робочих днів з дня отримання повертає акт коригування до акта приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони, або надає до нього обґрунтовані зауваження, що містять вичерпні пояснення та документальне підтвердження причин непогодження розрахунку вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП.

Після підписання ОСП акта коригування ПУП надає Регулятору коригований розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та копію акта коригування для затвердження.

5.13. Суди встановили, що на виконання умов Договору:

- 22.08.2024 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2024 № 0248-09021-07 за період з 01.07.2024 до 31.07.2024 на суму 18 088 947,16 грн з ПДВ (15 074 122,63 грн без ПДВ);

- 12.11.2024 сторони підписали акт коригування до акта приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2024 № 0248-09021-07 на суму 18 091 216,06 грн з ПДВ (15 076 013,38 грн без ПДВ);

- 17.09.2024 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2024 № 0248-09021-08 за період з 01.08.2024 до 31.08.2024 на суму 24 292 619,21 грн з ПДВ (20 243 849,34 грн без ПДВ);

- 22.10.2024 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2024 № 0248-09021-09 за період з 01.09.2024 до 30.09.2024 на суму 16 885 602,58 грн з ПДВ (14 071 335,48 грн без ПДВ);

- 20.11.2024 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2024 № 0248-09021-10 за період з 01.10.2024 до 31.10.2024 на суму 11 127 875,80 грн із ПДВ (9 273 229,83 грн без ПДВ);

- 23.12.2024 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2024 № 0248-09021-11 за період з 01.11.2024 по 30.11.2024 на суму 4 800 854,51 грн з ПДВ (4 000 712,09 грн без ПДВ).

5.14. Також суди встановили, що:

- постановою НКРЕКП від 03.09.2024 № 1573 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг у липні 2024 року, зокрема, для Товариства у розмірі 15 074 122,63 грн (без ПДВ);

- постановою НКРЕКП від 01.10.2024 № 1702 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг у серпні 2024 року, зокрема, для Товариства у розмірі 20 243 849,34 грн (без ПДВ);

- постановою НКРЕКП від 29.10.2024 № 1855 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг у вересні 2024 року, зокрема, для позивача у розмірі 14 071 335,48 грн (без ПДВ);

- постановою НКРЕКП від 26.11.2024 № 2017 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг у жовтні 2024 року, зокрема, для Товариства у розмірі 9 273 229,83 грн (без ПДВ);

- постановою НКРЕКП від 24.12.2024 № 2364 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг у листопаді 2024 року, зокрема, для позивача у розмірі 4 000 712,09 грн (без ПДВ).

5.15. З урахуванням умов Договору та пункту 15.4 Порядку відповідач мав сплатити послуги за актами приймання-передачі у такі строки: за актом від 31.07.2024 у строк до 06.09.2024 включно; за актом від 31.08.2024 у строк до 04.10.2024 включно; за актом від 30.09.2024 у строк до 01.11.2024 включно; за актом від 31.10.2024 у строк до 29.11.2024 включно; за актом від 30.11.2024 у строк до 27.12.2024 включно.

5.16. Порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасної та повної сплати вартості наданих послуг і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення 42 733 641,68 грн заборгованості.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності / відсутності підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

7.2. Верховний Суд наголошує, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником, і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.3. Сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною другої статті 287 ГПК України покладено на скаржника.

7.4. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.5. Доводи касаційної скарги узагальнено зводяться до неправильного застосовування судами першої та апеляційної інстанції положень статей 614, 625 ЦК України, з урахуванням пріоритетності норм частини восьмої статті 33 та частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", у подібних правовідносинах.

7.6. Скаржник наголошує на необхідності формування висновків Верховного Суду у застосуванні означених норм, зокрема, у такому контексті: "відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань".

7.7. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.8. Частиною четвертою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

7.9. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

7.10. Згідно з положеннями частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

7.11. Створення і функціонування Верховного Суду має забезпечити послідовне, стале, однакове та зрозуміле правозастосування при розгляді спорів.

7.12. Зі змісту положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що вказана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 зі справи № 904/8389/17, від 06.12.2021 зі справи № 904/6340/19, від 14.12.2021 зі справи № 910/3359/20.

7.13. Верховний Суд неодноразово наголошував, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

7.14. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність / відсутність подібності правовідносин та наявність / відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.15. Верховний Суд, дослідивши доводи та аргументи, наведені у касаційній скарзі, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою в цій частині на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.

7.16. За змістом пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.17. Отже, умовами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави є: (1) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, (2) відсутність такого висновку саме у подібних правовідносинах.

7.18. Як вже зазначено вище, згідно з доводами касаційної скарги позивач фактично вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо предмета доказування та обов`язку суду встановити обставини наявності / відсутності обов`язку Оператора систем передачі у виконанні спеціальних обов`язків сплачувати вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої постачальником універсальних послуг (ПУП) у розрахунковому місяці.

7.19. Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що оскаржувані судові рішення мотивовано таким:

- позивач є постачальником послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, а відповідач є оператором системи передачі та здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаної енергетичної системи України;

- правовідносини сторін урегульовано Порядком та умовами Договору;

- за умовами пункту 15.4 Порядку позивач (ОСП) здійснює 100 % оплату відповідачу (ПУП) вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці;

- за укладеним між сторонами Договором саме відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно проводити оплату вартості послуги відповідно до умов договору та Порядку;

- при цьому, ані умови договору, ані Порядку не ставлять у залежність своєчасність здійснення оплати замовником за отриману послугу від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора (НКРЕКП);

- умови Договору також не містять будь-яких застережень щодо використання ОСП (яким є Компанія) поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку;

- при цьому положення статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містять імперативної заборони щодо розрахунку ОСП з постачальником електричної енергії тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання.

7.20. У контексті доводів касаційної скарги, підстав відкриття касаційного провадження в цій частині та висновків судів попередніх інстанцій Суд зазначає, що згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

7.21. Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

7.22. Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Близька за змістом права позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 зі справи № 904/3173/19, від 10.12.2020 зі справи № 902/1414/13, від 26.08.2021 зі справи № 910/15357/19.

7.23. У аспекті порушених у касаційній скарзі питань Суд зазначає, що з урахуванням підстав та предмета цього позову положення статті 625 ЦК України судами першої та апеляційної інстанції не застосувались, як такі, що не підлягають застосуванню у цьому спорі.

7.24. Як встановили суди, між сторонами спору укладений Договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

7.25. Правові засади функціонування ринку електричної енергії в Україні регулюються, зокрема, Законом України "Про ринок електричної енергії".

7.26. Відповідно до частини восьмої статті 33 цього Закону оператор системи передачі відповідно до цього Закону виконує функції, пов`язані з покладенням на нього спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу із збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інших спеціальних обов`язків. Оператор системи передачі для забезпечення загальносуспільних інтересів придбаває послуги, які надаються йому на обов`язковій основі суб`єктами ринку, визначеними відповідно до цього Закону, на підставі договору про надання послуг для забезпечення загальносуспільних інтересів, типова форма якого затверджується регулятором.

7.27. З метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії. Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються на: гарантованого покупця, постачальників універсальних послуг, оператора системи передачі, виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яким встановлено «зелений» тариф, на строк застосування «зеленого» тарифу, виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку, - на строк дії підтримки таких виробників (частини перша, друга статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії").

7.28. Відповідно до положень частини шостої статті 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії визначається у відповідні розрахункові періоди як різниця між вартістю електричної енергії, купленої ним за "зеленим" тарифом, та її вартістю, розрахованою за цінами ринку "на добу наперед". Розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії здійснюється постачальником універсальних послуг відповідно до Порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, з урахуванням доходу постачальника універсальних послуг від продажу гарантій походження електричної енергії, виробленої з відновлюваних джерел енергії. Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії затверджується регулятором.

7.29. Отже, як правильно установлено судами попередніх інстанцій, на Компанію, яка є ОСП об`єднаної енергетичної системи України, та Товариство, яке виконує функції постачальника універсальних послуг, покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема, спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

7.30. При цьому, за умовами пункту 15.4 Порядку позивач (ОСП) здійснює 100 % оплату відповідачу (ПУП) вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці

7.31. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов Договору позивачем у період липень - листопад 2024 року надано, а відповідачем прийнято послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг. При цьому постановами НКРЕКП (перелік яких наведений у пункті 5.14. цієї ухвали затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданих постачальниками універсальних послуг, у т.ч. і Товариству.

7.32. З огляду на викладене, враховуючи встановлені судами обставини порушення відповідачем зобов`язань за Договором щодо оплати в повному обсязі наданих позивачем послуг у встановлений строк, суди і дійшли заснованого на вимогах Закону та умовах Договору висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

7.33. У вирішенні доводів касаційної скарги, які наведені у пунктах 4.1.2 - 4.1.8 колегія суддів зазначає, що Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання щодо застосування положень законодавства, якими врегульовано питання прострочення виконання грошового зобов`язання Оператором системи передачі за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

7.34. Суд також враховує, що висновки суду апеляційної інстанції щодо права позивача на стягнення спірної суми, ґрунтуються, зокрема, на висновках Верховного Суду, які викладені у постановах від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 28.08.2025 у справі № 910/685/25 (щодо відхилення доводів відповідача про необхідність використання ОСП поточного рахунку зі спеціальним режимом використання при розрахунках за продану електричну енергію) та від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 23.03.2023 у справі № 910/1193/22, 02.08.2023 у справі № 910/8451/21, від 03.12.2024 у cправі № 910/14554/23 (щодо відхилення доводів відповідача про відсутність його вини у простроченні виконання зобов`язань, оскільки значні борги перед відповідачем учасників ринку електричної енергії, у тому числі позивача, за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії не давали і не дають можливість відповідачу вчасно здійснювати розрахунки з постачальниками універсальних послуг).

7.35. Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 05.09.2024 у справі № 910/14074/23 за позовом ТОВ "Енера Чернігів" до ПрАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, тобто за аналогічним Договором що і у справі, яка розглядається, зазначив таке:

"Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526 ЦК України):

- між сторонами виникли господарські відносини, а приписи ГК України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у відповідальності за порушення зобов`язань;

- факт відсутності бюджетного фінансування, в т.ч. через ненадходження коштів в будь якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати послуг оскільки, такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання;

- за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно проводити оплату вартості послуги відповідно до умов договору та Порядку № 641;

- при цьому ні умови договору, ні Порядку № 641 не ставлять у залежність своєчасність здійснення оплати замовником за отриману послугу від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора;

- відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що, зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, враховуючи наведене та встановлені судом обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про наявність підстав для стягнення пені та відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин статті 614 ЦК України".

7.36. Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа (суб`єкт господарювання) має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

7.37. Обставина, на яку посилається скаржник в обґрунтування відсутності вини у простроченні виконання зобов`язань за договором, не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права, та не вважається випадком у розумінні статті 617 ЦК України, внаслідок доведення якого особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від його виконання (постанови Верховного Суду від 06.05.2025 у справі № 910/16423/23, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 23.03.2023 у справі № 910/1193/22, 02.08.2023 у справі № 910/8451/21, від 03.12.2024 у справі № 910/14554/23).

7.38. У контексті вимог касаційної скарги про необхідність формування висновку щодо застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норм абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", Суд зазначає, що фактично відповідач намагається переконати суд у тому, що відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань і можливість притягнення його до відповідальності, передбаченої статтями 614, 625 ЦК України.

7.39. Водночас, як вже зазначено вище, позивачем у цьому спорі заявлено до стягнення лише суму заборгованості та взагалі не заявлялися вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором.

7.40. У вирішенні доводів скаржника про недостатність передбачених НКРЕКП витрат у структурі тарифу на виконання відповідачем спеціального обов`язку у 2024 - 2025 роках, то Суд зауважує, що, як вірно встановили суди, ані умови Договору, ані положення Порядку та наведені постанови НКРЕКП (Регулятора) про затвердження розміру вартості послуг у спірні періоди, на які послалися суди, не ставлять у залежність своєчасність здійснення замовником оплати за отримані послуги від включення відповідних витрат до структури тарифу на передачу електричної енергії зі сторони НКРЕКП (Регулятора). Натомість за умовами Договору та Порядку відповідач зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем.

7.41. Водночас відсутність належного обсягу витрат на оплату послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел у структурі тарифу на послуги з передачі електричної енергії, на що посилається скаржник, не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань за Договором.

7.42. Відсутність вини Компанії у простроченні виконання грошового зобов`язання (стаття 614 ЦК України) не впливає на обсяг його обов`язків як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, та не вважається випадком відсутність у нього необхідних коштів. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.10.2025 у справі № 910/9762/24.

7.43. Наведене вище спростовує посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин норм спеціального закону, а саме абзацу 1 частини восьмої статті 33 та частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", а не статті 614 ЦК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у численних (наведених вище постановах), а відтак колегія суддів не вбачає необхідності додаткового формування висновку щодо застосування до спірних правовідносин вказаних скаржником положень Закону у взаємозв`язку з умовами Договору та нормами ЦК України.

7.44. Отже, наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування наведених скаржником правових норм, зокрема, що відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат ОСП, як учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань і здійснене судами першої та апеляційної інстанції у справі № 910/2526/25 правозастосування такому висновку відповідає.

7.45. Як вбачається, висновки судів попередніх інстанцій у цій справі відповідають (не суперечать) висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених вище постановах Верховного Суду, а здійснене судами попередніх інстанцій у даній справі правозастосування (статті 614 ЦК України та статей 33, 62 Закону України ) зроблено з урахуванням таких висновків.

7.46. Оскільки висновки судів попередніх інстанцій у справі зазначеному висновку Верховного Суду не суперечать, то і підстави для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень з визначених скаржником питань в цій частині відсутні.

7.47. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Суд зазначає, що останні фактично зводяться до заперечень обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та до їх переоцінки, що безумовно перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, які визначені у частині другій статті 300 ГПК України.

7.48. Таким чином, з урахуванням того, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновок щодо застосування статті 614 ЦК України та статей 33, 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", то підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження. Сформований висновок є чітким, зрозумілим та сприяє однозначному застосуванню норм права. При цьому скаржником не наводились аргументовані і переконливі доводи щодо необхідності відступлення від правової позиції, викладеної Верховним Судом у наведених постановах, як і не визначалась така підстава касаційного оскарження.

7.49. Зазначене в сукупності свідчить про відсутність підстав для викладення відповідного правового висновку щодо застосування положень, якими врегульовано питання відшкодування збитків та про наявність підстав для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України.

7.50. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

7.51. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

7.52. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанову Північного господарського суду від 13.10.2025 у справі № 910/2526/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова