ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/252/26

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

дослідивши матеріали заяви ПСП «Агрофірма Нападівська» від 28.01.2026 за вх.№2-121/26 про забезпечення позову по справі №916/252/26 за позовною заявою Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Нападівська» (22541, Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Нападівка , вул. Центральна,7, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд.115, оф.409, ) про 592 089,34 грн,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2026 за вх.№ 267/26 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Нападівська» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» про стягнення 592 089,34 грн заборгованості за договором купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024.

28.01.2026 за вх.№2-121/26 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ПСП «Агрофірма Нападівська» про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» (), які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 592 089,34 грн.

Так, в обґрунтування необхідності забезпечення позову у заяві від 28.01.2026 за вх.№2-121/26 заявник зазначає, що згідно підписаного між позивачем та відповідачем акту звірки взаємних розрахунків від 03.05.2024 за період з 01.03.2024 по 03.05.2024 у боржника була наявна заборгованість перед позивачем за договором купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024 у розмірі 668 776,05 грн. Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами договору купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024 змусило позивача звернутися з позовом до Господарського суду Одеської області про стягнення суми боргу, внаслідок чого господарським судом було відкрито справу № 916/2250/24. Під час розгляду справи в суді відповідач надіслав позивачу гарантійний лист від 26.07.2024 за № 2607/1 , в якому ТОВ «Агрохолдинг ДІС» гарантував ПСП «Агрофірма Нападівська» на протязі одного місяця в повному обсязі погасити узгоджену заборгованість, а саме суму основного боргу 668 776,05 грн, йдучи на зустріч відповідачеві, позивач 30.06.2024 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про залишення його позову до ТОВ «Агрохолдинг ДІС» без розгляду, яка ухвалою ГСОО від 27.08.2024 була задоволена та позовну заяву по справі №916/2250/24 було залишено без розгляду. Однак, відповідач лише частково виконав взяті на себе зобов`язання, а саме 20.08.2024 сплатив на користь Позивача 100 000,00 грн та 17.09.2024 сплатив на користь Позивача ще 100 000,00 грн. Таким чином станом на 12.01.2026 основний борг Відповідача перед Позивачем за умовами договору купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024 року складає 468 776,05 грн. На підставі викладеного, позивач вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, майнового характеру позовних вимог та їх розміру, тривалого терміну невиконання відповідачем грошових зобов`язань та не проведення розрахунків з Позивачем, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5, 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Так, предметом позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Нападівська» 592 089,34 грн заборгованості за договором купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024, з яких 468 776,05 грн основна заборгованість, 95 352,81 грн інфляційні збільшення та 27 960,48 грн три проценти річних.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Згідно з ч. 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, під час судового розгляду справи № 916/2250/24 відповідач надав позивачу гарантійний лист від 26.07.2024 за № 2607/1, в якому взяв на себе зобов`язання повністю погасити заборгованість за договором купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024 у визначений строк, а також підписав акт звірки взаємних розрахунків від 03.05.2024, а отже є обізнаним щодо своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № 20240001 від 08.01.2024. Отже, з огляду на існуючі взаємовідносини сторін, розмір заявлених до стягнення грошових вимог, тривалий строк прострочення, поведінки відповідача в процесі судового розгляду справи ГСОО № 916/2250/24, що згідно ухвали ГСОО від 27.08.2024 мало наслідком залишення без розгляду позовної заяви на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, існує обґрунтована ймовірність того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову боржник може відчужити кошти або іншим чином унеможливити виконання судового рішення. Приймаючи до уваги, що вказані заходи до забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд доходить висновку, що вжиття саме такого заходу забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Ураховуючи викладене, судом підлягає задоволенню заява ПСП «Агрофірма Нападівська» від 28.01.2026 за вх.№2-121/26 про забезпечення позову по справі №916/252/26, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» (), які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 592 089,34 грн.

Крім цього, слід відмітити, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити заяву ПСП «Агрофірма Нападівська» від 28.01.2026 за вх.№2-121/26 про забезпечення позову по справі №916/252/26.

2. Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд.115, оф.409, ), які знаходяться у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 592 089 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі вісімдесят дев`ять) грн 34 коп.

3. Стягувачем за даною ухвалою є: Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Нападівська» (22541, Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Нападівка , вул. Центральна,7, ).

4. Боржником за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг ДІС» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд.115, оф.409, ).

5. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 30.01.2026 та згідно ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення. Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

6. Згідно ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

7. Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження.

Суддя Малярчук Ірина Анатоліївна