ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа№ 910/14502/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Корсака В.А.

Сибіги О.М.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 20.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 (повний текст складено 11.04.2025)

у справі № 910/14502/24 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

про визнання протиправними дій, визнання права, визнання укладеним договору, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року до Господарського суду міста Києва звернулось Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - відповідач, ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг") (з урахуванням уточнення позовних вимог, викладених у заяві позивача від 27.01.2025) про:

- визнання протиправними дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що полягають у відмові, оформленій листами від 30.09.2024 № 125/2/2/1-10749, від 19.11.2024 № 125/2/2/1-16339, в укладенні договору постачання природного газу;

- визнання укладеним між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з 01 вересня 2024 року договору постачання природного газу в редакції позивача, що направлений відповідачу листом від 06.11.2024 № 29-17/4930;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" внести зміни до реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" шляхом включення Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" як споживача з 01 вересня 2024 року до реєстру постачальника ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на інформаційній платформі Оператора ГТС.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в силу п. 4 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022, на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" покладені спеціальні обов`язки щодо забезпечення постачання природного газу на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення, за договорами з виробниками теплової енергії, а саме виробниками теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору, отримують послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), а відтак, відповідач зобов`язаний був укласти з позивачем договір з 01.09.2024.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що прямою вказівкою закону не визначена обов`язковість укладення договору постачання природного газу для відповідача.

Крім того, судом першої інстанції також зазначено про те, що постачання природного газу споживачу здійснюється після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи (Оператор ГТС), яке відповідно до положень Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) можливе у відповідному розрахунковому періоді, яким є період у майбутньому, та не передбачають порядку здійснення коригувань та внесення даних після завершення звітного періоду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 28.04.2025 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24; ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає у незастосуванні статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", яка підлягала застосуванню в частині доведення факту наявності у відповідача обов`язку для укладення договору та застосування положень норми права, яка не підлягала застосуванню в частині висновку суду про відсутність державного замовлення для укладення договору, оскільки у цьому випадку застосуванню підлягало положення частини 3 статті 179 Господарського кодексу України щодо існування прямої вказівки закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання, а тому позивач вважає, що наведеним підтверджується існування прямого законодавчого обов`язку для відповідача для укладання такого договору.

Крім того, позивач зазначає, що судом не прийнято до уваги, що в силу п. 4 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022, на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" покладені спеціальні обов`язки щодо забезпечення постачання природного газу на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення, за договорами з виробниками теплової енергії, а саме виробниками теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору, отримують послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), а відтак, відповідач зобов`язаний був укласти з позивачем договір.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

09.07.2025 від відповідача через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги відповідач зазначає таке:

- за змістом частини 1 статті 187 ГК України переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому, передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору;

- норми Закону України "Про ринок природного газу" не передбачають визначення суб`єктів господарювання - виконавців державного замовлення, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення;

- нормами Закону України "Про ринок природного газу" у взаємозв`язку із ст. 633 ЦК України встановлена пряма вказівка щодо обов`язковості укладення договору на постачання природного газу лише для постачальника "останньої надії", який визначається Кабінетом Міністрів України;

- ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" не визначено постачальником "останньої надії", у порядку, встановленому Законом України "Про ринок природного газу";

- Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, якою затверджено Правила постачання природного газу, типовий договір або примірний договір постачання природного газу, не затверджувався;

- спірний договір не може бути укладений у судовому порядку, позаяк задоволення позовних вимог призведе до того, що споживач матиме одночасно два укладених договори постачання природного газу на той самий період і на той самий об`єкт;

- згідно п.1 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді;

- для здійснення фактичного постачання природного газу будь-якому споживачу необхідна ціла низка умов, серед яких: чинний договір постачання природного газу, включення споживача в Реєстр споживачів та видача постачальником номінації;

- положення Кодексу ГТС передбачають включення споживача до реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді, яким є період у майбутньому та не передбачають порядку здійснення коригувань та внесення даних після завершення звітного періоду;

- з 01.08.2024 позивач мав укладений Договір з іншим постачальником (ТОВ "ГК "Нафтогаз України"), та не мав укладеного договору з відповідачем, отже у відповідача були відсутні підстави як для здійснення постачання природного газу позивачу, так і для реєстрації останнього в реєстрі споживачів на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко Г.П., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14502/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 до надходження до суду матеріалів справи.

29.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/14502/24.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа (з системи електронного документообігу "Діловодство спеціалізованого суду"), ухвалу від 04.06.2025 було надіслано одержувачу Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до його електронного кабінету (доставлено 09.06.2025 о 15:23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24, справу призначено до розгляду на 19 серпня 2025 року о 13 год 45 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. та судді Сибіги О.М. у відпустці, судове засідання у призначений час не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 розгляд апеляційної скарги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 призначено на 14 жовтня 2025 року о 13 год 45 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 розгляд апеляційної скарги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 відкладено на 27 листопада 2025 року о 12 год 00 хв.

У судовому засіданні 27.11.2025 Північним апеляційним господарським судом оголошено перерву у справі № 910/14502/24 до 12 год 45 хв 24.12.2025.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відрядженні.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від від 24.12.2025 апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Сибіги О.М., Корсака В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14502/24, розгляд справи призначено на 20 січня 2026 о 13 год 30 хв.

Явка представників учасників справи.

У судове засідання 20.01.2026 з`явився представник відповідача.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 20.01.2026 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі "Електронний суд".

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивачата третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволені, оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції.

За змістом позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що до 01.04.2024, а також з жовтня 2024 року ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" визнавало свій обов`язок по постачанню природного газу на адресу ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на умовах Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" укладало з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" договори постачання природного газу, зокрема, останній з них був укладений 29.03.2024 року на період - березень 2024 року на обсяг 24 684,3800 тис. м3.

29.03.2024 між позивачем (споживач) та відповідачем (постачальник) було укладено договір постачання природного газу № 6705-ТКЕ(23)-24, за умовами якого Відповідач зобов`язується поставити Позивачеві природний газ, а Позивач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору Відповідач передає Позивачу на умовах цього Договору замовлений Позивачем обсяг (об`єм) природного газу, у період з 1 березня по 31 березня 2024 року, в кількості 24 684, 38600 тис. куб. метрів.

Як визначено п. 2.3. Договору, підписанням цього Договору Позивач дає згоду Відповідачу на включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Згідно з п.3.2. Договору постачання природного газу здійснюється Відповідачем виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Відповідно до п. 3.3. Договору реєстрація постачальником Споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється найближчою датою, яку дозволяє інформаційна платформа Оператора ГТС, але не раніше 01.03.2024 та діє до 31.03.2024, крім споживачів, яких включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств централізованого водопостачання та водовідведення". Реєстрація постачальником Споживача, якого включено до вищезгаданого реєстру здійснюється найближчою датою та діє до 15.04.2024.

У пункті 6.3. договору від 29.03.2024 № 6705-ТКЕ(23)-24 встановлене право постачальника виключити Споживача з реєстру споживачів Постачальника на інформаційній платформі ГТС та припинення постачання природного газу Споживачу у випадках, передбачених даним договором. Це правило діє у випадку настання обставин, встановлених пунктом 8.1. вказаного договору, а саме якщо Споживач порушив умови пункту 5.1 цього Договору щодо остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ та/або пункту 5.2 (не уклав договору або ДУ до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання).

Відповідно до п. 13.1 Договору визначено, що Договір діяв до 31.30.2024 (включно). Продовження або припинення дії Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди.

20.09.2024 ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК "Нафтогаз Трейдинг" лист № 29-17/4930 про укладення договору на період з 01.09.2024 по 30.04.2025 з інформацією про прогнозовані обсяги природного газу для ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на цей період та два примірники підписаного з боку ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" договору постачання природного газу

Проте, як зазначає позивач, листом від 30.09.2024 № 125/2/2/1-10749 ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" повернуло на адресу ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" наданий листом від 20.09.2024 № 29-17/4930 договір постачання природного газу з вересня 2024 року по квітень 2025 року без підписання і як причину повернення зазначило, що: "…Товариство неодноразово повідомляло ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" про необхідність врегулювання питання передачі частини обладнання цілісного майнового комплексу Кременчуцької ТЕЦ та погашення заборгованості зазначеного підприємства за отримані енергоносії… На сьогодні у Товариства відсутня інформація про врегулювання порушених питань…".

30 жовтня 2024 року між ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" та ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" було укладено договір постачання природного газу на період з жовтня по грудень 2024 року включно.

Оскільки вересень 2024 року не був охоплений укладеним 30.10.2024 договором, ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернулося до ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" з окремим листом від 06.11.2024 № 29-17/5410 про укладення договору на вересень 2024 року.

У відповідь на лист від 06.11.2024 № 29-17/5410 про укладення договору на вересень 2024 року ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" направило лист від 19.11.2024 № 125/2/2/1-16339, в якому повідомило, що уклало з позивачем договір на період з жовтня по грудень 2024 року відповідно до звернення Споживача та наданої анкети.

При цьому, як вказує позивач, він вже звертався до відповідача з листом від 20.09.2024 № 29-17/4930, в якому просив підписати договір постачання природного газу на період з вересня 2024 року по квітень 2025 року, водночас причина повернення договору без підписання зі сторони ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" була іншою, а саме: неврегулювання питання передачі частини обладнання цілісного майнового комплексу Кременчуцької ТЕЦ та погашення заборгованості зазначеного підприємства за отримані енергоносії.

Як зазначив позивач, покладати в основу виникнення правових підстав для відмови в укладенні договору постачання природного газу з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" факти наявності заборгованості ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" перед ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" є протиправним, оскільки відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Крім того, посилатись на те, що договір на період з жовтня по грудень 2024 року укладався відповідно до звернення споживача та наданої анкети на укладення договору з урахуванням того, що позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК "Нафтогаз Трейдинг" направлявся лист від 20.09.2024 № 29-17/4930 також є безпідставним, оскільки вказане свідчить про суперечливу поведінку Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК "Нафтогаз Трейдинг".

З урахуванням уточнення позовних вимог, викладених у заяві позивача від 27.01.2025, останній просив суд:

- визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що полягають у відмові, оформленої листами від 30.09.2024 № 125/2/2/1-10749, від 19.11.2024 № 125/2/2/1-16339, в укладенні договору постачання природного газу;

- визнати укладеним між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з 01 вересня 2024 року договір постачання природного газу в редакції Позивача, що направлений Відповідачу листом від 06.11.2024 № 29-17/5410;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" внести зміни до реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" шляхом включення Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" як споживача з 01 вересня 2024 року до реєстру постачальника ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував на відсутність прямої вказівки закону щодо обов`язковості укладення договору. Крім того, відповідач зазначав на неможливості визнання договору укладеним та включення позивача до реєстру споживачів ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", оскільки у вказаний період у позивача був наявний інший постачальник (третя особа у даній справі), "постачальник останньої надії".

Крім того, враховуючи, що предметом розгляду у цій справі є переддоговірний спір і, відповідно, договірне зобов`язання між сторонами могло б виникнути на підставі судового рішення, днем укладення договору вважався б день набрання чинності рішенням суду у цій справі. У той же час, відповідач просить укласти договір на період, який вже минув - вересень 2024 року. Отже, враховуючи наявність у позивача іншого постачальника у період серпень-вересень 2024 року, спірний договір не може бути укладений у судовому порядку, оскільки задоволення позовних вимог призведе до того, що споживач матиме одночасно два укладених договори постачання природного газу на той самий період і на той самий об`єкт. Більше того, задоволення позову у даній справі приведе до порушення прав інших осіб (ТОВ ГК "Нафтогаз України").

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

У разі невизнання стороною договору, укладення якого є обов`язком в силу вимог закону, права іншої сторони на укладення такого договору підлягають захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом (ч. 1 ст. 649 ЦК України).

Як визначено ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Крім того, відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 ГК України та статтею 648 ЦК України.

Так відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. У разі вирішення судом переддоговірного спору з дотриманням вказаних вимог днем укладення договору вважається день набрання чинності відповідним рішенням суду, враховуючи, що в такому випадку договірне зобов`язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення.

Отже, суд вправі задовольнити позов про зобов`язання укласти договір лише у разі, якщо встановить наявність правовідносин, зважаючи на які сторони зобов`язані укласти договір, але одна зі сторін ухилилася від цього. При цьому має бути доведено і наявність прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору з позивачем.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського від 25.05.2018 у справі № 61/341.

Частинами 1, 3 ст. 179 ГК України передбачено що, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він:

- заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом;

- існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частинами 1-2 ст. 13 ГК України передбачено, що державне замовлення є засобом державного регулювання економіки шляхом формування на договірній (контрактній) основі складу та обсягів продукції (робіт, послуг), необхідної для пріоритетних державних потреб, розміщення державних контрактів на поставку (закупівлю) цієї продукції (виконання робіт, надання послуг) серед суб`єктів господарювання, незалежно від їх форми власності. Державний контракт - це договір, укладений державним замовником від імені держави з суб`єктом господарювання - виконавцем державного замовлення, в якому визначаються економічні та правові зобов`язання сторін і регулюються їх господарські відносини.

Особливості укладення господарських договорів за державним замовленням визначені ст. 183 ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 183 ГК України договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб`єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення. Держава в особі Кабінету Міністрів України виступає гарантом за зобов`язаннями державних замовників. Укладення сторонами договору за державним замовленням (державного контракту) здійснюється в порядку, передбаченому статтею 181 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством. Державний контракт укладається шляхом підписання сторонами єдиного документа.

Спеціальним законом, що визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу є Закон України "Про ринок природного газу".

Статтею 3 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Норми Закону України "Про ринок природного газу" не передбачають визначення суб`єктів господарювання - виконавців державного замовлення, що уповноважені від держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постачання природного газу здійснюється за договором, який не ґрунтується на державному замовленні.

Одночасно пунктом 26 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладанні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг). Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Частинами 1, 2 та 4 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

З наведеного вбачається, що нормами Закону України "Про ринок природного газу" у взаємозв`язку зі ст. 633 ЦК України встановлена пряма вказівка щодо обов`язковості укладання договору на постачання природного газу лише для постачальника «останньої надії», який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не визначено "постачальником останньої надії" у порядку, встановленому Законом України "Про ринок природного газу", оскільки таким постачальником є ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.20203 № 793-р).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, обов`язковість укладення договору постачання природного газу для відповідача прямою вказівкою закону не визначена.

Щодо доводів скаржника про те, що в силу п. 4 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022, на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" покладені спеціальні обов`язки щодо забезпечення постачання природного газу на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення, за договорами з виробниками теплової енергії, а саме виробниками теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору, отримують послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), а відтак, на думку позивача, відповідач зобов`язаний був укласти з позивачем договір з 01.04.2024, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, зазначеним пунктом 5 Положення, зокрема, передбачено, що у разі коли відповідно до цього пункту договір постачання природного газу не був укладений виробником теплової енергії або ТОВ «Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" було припинено постачання природного газу згідно з укладеним відповідно до цього пункту договором, вважається, що в такого споживача відсутній постачальник із спеціальними обов`язками, на якого Кабінетом Міністрів України в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що ним до 01.04.2024 у порядку ст. 641 ЦК України та ст.ст. 180-181 ГК України надсилалась відповідачу пропозиція щодо укладення договору постачання природного газу, яка була прийнята останнім.

Отже, враховуючи зазначене у відповідача відсутній обов`язок, укладення з позивачем договору постачання природнього газу відповідно до п. 4 Положення.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що Постанова Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812, на яку посилається позивач, є підзаконним нормативним актом, а отже, договір між позивачем не може бути обов`язковим для укладання в судовому порядку. Наявність вказаної постанови не позбавляє виробників теплової енергії, яким є зокрема, й позивач, права обирати іншого постачальника природного газу.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до Реєстру споживачів відповідача з 01.09.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 розділу І Правил постачання природного газу, передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи (Оператора ГТС).

Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (Кодексу ГТС) постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.

У відповідності до абзацу 3 пункту 5 розділу І Правил постачання природного газу діючий постачальник - постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений споживач у відповідному періоді постачання.

Пункт 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС визначає, що інформаційна платформа повинна відображати по споживачу заброньовані постачальником (постачальниками) періоди постачання природного газу і дозволяти постачальнику реєструвати на інформаційній платформі період постачання природного газу відповідно до укладених зі споживачем договорів (додаткових угод), у тому числі без зазначення кінцевої дати.

Отже, положення Кодексу ГТС передбачають включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в Інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді, яким є період у майбутньому, та не передбачають порядку здійснення коригувань та внесення даних після завершення звітного періоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 910/3232/22.

Відтак колегія суддів зазначає, що включення позивача до Реєстру споживачів постачальника в Інформаційній платформі, після завершення звітного періоду не передбачено положення Кодексу ГТС.

Посилання апелянта у апеляційній скарзі на правові позиції, що викладені Верховним Судом у постанові від 19.07.2022 у справі №904/3855/21, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом спору у вказаній справі є: визнання дії по відображенню на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи інформації про обсяги поставленого (протранспортованого) природного газу неправомірними за період зазначений у позові; зобов`язання скорегувати на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи інформації про обсяги поставленого (протранспортованого) природного газу шляхом направлення уточненої інформації Оператору газотранспортної системи, в якій відобразити обсяг спожитого (розподіленого) природного газу. При розгляді зазначеної справи відсутній спір щодо закінчення дії договору постачання природного газу у відповідному періоду, а спір виник щодо правильності інформації про обсяги поставленого (протранспортованого) природного газу, відображеної на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи

Водночас у справі №910/14508/24 предметом спору є визнання протиправними дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що полягають у відмові, оформленій листами від 30.09.2024 № 125/2/2/1-10749, від 19.11.2024 № 125/2/2/1-16339, в укладенні договору постачання природного газу; визнання укладеним між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з 01 вересня 2024 року договору постачання природного газу в редакції позивача, що направлений відповідачу листом від 06.11.2024 № 29-17/4930; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" внести зміни до реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" шляхом включення Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" як споживача з 01 вересня 2024 року до реєстру постачальника ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Отже, справа №904/3855/21 є відмінною з даною справою №910/14502/24 та висновки суду касаційної інстанції викладені у постанові від 19.07.2022 у справі №904/3855/21 не можуть бути застосовані при розгляді даної справи №910/14502/24.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 ГПК України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своєї позицію у справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують установлених судом обставин.

Усі інші доводи та міркування позивачва, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги прокурора не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга позивача у даній справі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

зобов`язання вчинити дії,

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі №910/14502/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі №910/14502/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14502/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.01.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді В.А. Корсак

О.М. Сибіга