ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Справа № 924/705/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1" на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 01.10.25р. у справі № 924/705/25 (суддя Вибодовський О.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНДЕР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1"

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 275 235,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/705/25 закрито провадження у справі в частині стягнення 40000,00 грн основного боргу, у зв`язку із відсутністю предмета спору, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1 " (вул. Тернопільська, буд. 15/1, м. Хмельницький, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНДЕР" (вул. Стрийська, 6, м. Київ, ) 120000,00грн (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) основного боргу, 24891,08грн (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто одну гривню вісім копійок) пені, 2448,25грн (дві тисячі чотириста сорок вісім гривень двадцять п`ять копійок) 3% річних, 51295,68грн (п`ятдесят одну тисячу двісті дев`яносто п`ять гривень шістдесят вісім копійок) штрафу, 9669,78грн (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень сімдесят вісім копійок) інфляційних нарахувань, 2499,58грн (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок) витрат по оплаті судового збору. Видано наказ. У решті суми у позові відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 1 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ "ВІНДЕР" в частині стягнення 51 295,68 грн. штрафу та зменшити суму основного боргу з 120 000 грн. до 110 000 грн.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду № 924/705/25/5688/25 від 29.10.2025 витребувано матеріали справи з Господарського суду Хмелницької області. 03.11.2025 матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.25р. у справі № 924/705/25 - залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

20.11.2025 від ТОВ "ГРАНДБУД-1" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали від 07.11.2025.

Автоматизованою системою документообігу суду, протоколом від 28.10.2025 визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/705/25 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю..

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.11.2025 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії суддів Крейбух О.Г. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 924/705/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 визначено склад суду у справі №924/705/25: Розізнана І.В. - головуючий суддя, суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М..

Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наступне.

04.02.2025 між ТОВ "ВІНДЕР" (постачальник, позивач) та ТОВ "ГРАНДБУД-1" (покупець, відповідач) було укладено Договір поставки нафтопродуктів №04022025/1 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати в погоджені строки, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах поставки, в кількості, в асортименті, за цінами та термінами поставки відповідно до умов договору, додаткових угод та додатків до нього, які є невід`ємною частиною договору.

Найменування, асортимент, одиниця виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару, умови поставки, строки поставки, ціна та вартість товару, умови оплати та інші необхідні умови погоджуються та зазначаються сторонами у заявці на відвантаження пального, форма якої затверджена додатком №1 до даного договору та/або рахунку.

Пунктом 1.3 договору визначено, що загальна кількість товару за цим договором становить суму кількості поставленого протягом терміну дії цього договору товару, згідно накладних на відпуск товару (видаткових накладних).

Згідно з п. 1.4 договору одиниця виміру: літри / кілограми / тонни (згідно заявки на відвантаження пального та/або рахунку).

Кількість товару, що поставляється за договором, визначається у відповідній Заявці на відвантаження пального. Поставка партії товару в межах граничних показників (мінімальний та максимальний обсяг поставки, зазначений у відповідній заявці на відвантаження пального та видатковій накладній) є поставкою товару належної кількості (п. 2.2 договору).

У п. 2.5 договору сторони узгодили, що датою поставки товару (партії товару) постачальником сторони будуть вважати дату оформлення видаткової накладної на товар (партію товару).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість (сума) договору становить суму коштів за поставлений протягом терміну дії цього договору товар згідно видаткових накладних на товар або актів приймання-передачі. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в видаткових накладних та/або Заявках на відвантаження пального.

Розрахунки між сторонами здійснюються в грошовій одиниці України - гривні. Вид розрахунків безготівковий (п. 3.2 договору).

Пунктами 3.3, 3.4 Договору визначено, що покупець зобов`язується оплачувати повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках на оплату на кожну окрему партію товару у строк, визначений у відповідних заявках на відвантаження пального та видаткових накладних, але у будь-якому разі до моменту відвантаження такого товару, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній заявці на відвантаження пального.

Зокрема, платіжні документи за договором оформлюються відповідно до умов чинного законодавства України, з обов`язковим зазначенням номеру та дати договору, а також номеру та дати відповідного рахунку на оплату.

З моменту надходження грошових коштів в повному обсязі за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок постачальника зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними (п. 3.5 договору).

Згідно з п. 3.6 договору на вимогу однієї із сторін складаються та підписуються акти звірки взаєморозрахунків, які надсилаються іншій стороні за допомогою електронного зв`язку з одночасним підтвердженням листом, надісланим поштою протягом 3 (трьох) робочих днів з дати відправлення за допомогою електронного зв`язку. Кожна із сторін зобов`язується протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від другої сторони за договором акту звірки взаєморозрахунків, підписати його і направити іншій стороні, або протягом того ж строку направити іншій Стороні свої мотивовані зауваження до акту звірки взаєморозрахунків.

У пункті 3.7 договору визначено, що взаєморозрахунки сторін відповідно до акту звірки взаєморозрахунків повинні бути проведені сторонами не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін або з моменту узгодження акту в порядку, передбаченому п. 3.6 договору.

Фактичну кількість поставленого покупцю постачальником товару сторони підтверджують комплектом товаро-транспортних документів (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору за порушення умов цього договору винна сторона несе відповідальність в повному обсязі, яка полягає у відшкодуванні спричинених нею витрат (збитків) іншій стороні, в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Зокрема, пунктом 5.4 договору визначено, що у випадку несплати, несвоєчасної та/або неповної оплати товару, покупець за першою вимогою постачальника зобов`язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки, від суми невиконаних обов`язків за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочення. Оплата пені не звільняє покупця від виконання узятих на себе зобов`язань за цим договором.

Окрім цього, означеним пунктом договору передбачено те, що у випадку якщо строк оплати товару (частини товару) покупцем буде прострочений більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, покупець за першою вимогою постачальника зобов`язується сплатити продавцю додатково, крім пені, штраф у розмірі 20 (двадцять) % від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого та/або неповної оплати) товару.

Відповідно до п. 5.5 договору за несвоєчасне проведення розрахунків відповідно до умов цього договору та додатків до нього постачальник має право стягнути з покупця 36 (тридцять шість) процентів річних та інфляційні втрати від простроченої суми вартості товару (частини товару). Проценти річних та інфляційні втрати підлягають оплаті за весь період прострочення покупцем зобов`язання.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторін від виконання зобов`язань за договором та додатками до нього (п. 5.6 договору).

Сторони дійшли до взаємної згоди, що нарахування штрафних санкцій (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за даним договором не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, і такі штрафні санкції (пені, штрафи) продовжують нараховуватися до дати повного виконання винною стороною відповідних прострочених зобов`язань за договором (п. 5.7 договору).

Строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до п. 5.8 договору становить 3 (три) роки.

Пунктом 5.9 договору визначено, що при отриманні постачальником коштів від покупця, заборгованість покупця зменшується в наступному порядку: зменшується сума нарахованої пені та інших нарахованих штрафних санкцій, зменшується сума заборгованості за відвантажений товар (при цьому, в першу чергу зменшується сума за товар, який був відвантажений раніше).

Відповідно до п. 7.1 договору у випадку виникнення спорів за даним договором сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів, при цьому, у випадку недосягнення згоди між сторонами в процесі переговорів, спір вирішується в судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства України.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до визначеної у договорі дати, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1 договору).

Якщо жодна зі сторін не заявить письмово документом, підписаним уповноваженим представником сторони, про припинення дії та/або розірвання договору за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну його дії, то договір автоматично продовжується на наступний календарний рік. Пролонгація договору в порядку даного пункту відбувається періодично, щороку, кількість пролонгацій договору не обмежується (п. 8.2 договору).

У випадках, не передбачених договором, сторони керуються чинним законодавством України (п. 10.1 Договору).

Відповідно до п. 10.3 договору сторони підтверджують, що кожна зі сторін на момент підписання цього договору має усі права і повноваження, необхідні для його підписання.

Зазначений договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у 2 (двох) автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу (п. 10.13 договору).

Договір містить інформацію про скріплення електронним підписом сторін та електронними печатками товариств.

Окрім цього, у матеріалах справи наявний додаток №1 до договору поставки нафтопродуктів №04022020/1 від 04.02.2025р., який містить заявку на відвантаження пального укладену між ТОВ "ВІНДЕР" та ТОВ "ГРАНДБУД-1". У додатку №1 до договору поставки нафтопродуктів, а саме у заявці на відвантаження пального №1, зазначено наступне: назва нафтопродуктів - паливо дизельне ULSD 10 ppm EN 590; кількість літрів для завантаження 5400,00л; дата відвантаження 04.02.2025р.; загальна вартість поставки товару 256478,40 грн (з ПДВ). Умови оплати відтермінування 1 день. Зазначений додаток №1 до договору має відмітку про скріплення електронними підписами сторін та електронними печатками товариств.

Матеріали справи не містять доказів, в підтвердження розірвання або визнання недійсним Договору поставки нафтопродуктів №04022020/1 від 04.02.2025.

На виконання умов договору від 04.02.2025р., позивачем поставлено відповідачу товар, а саме паливо дизельне ULSD 10 ppm EN 590 загальною кількістю 5400,00л, згідно видаткової накладної №93 від 04.02.2025 на загальну суму 256478,40 грн (з ПДВ), що також підтверджується актом приймання-передачі товару №93 від 04.02.2025р. Відповідно до п. 2 акту приймання-передачі товару, підписавши цей акт, сторони підтверджують факт поставки товару згідно видаткової накладної №93 від 04.02.2025 на загальну суму 256478,40грн з урахуванням ПДВ і транспортних витрат. Акт набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін (п. 3 акту). Жодних претензій щодо кількості та якості товару покупець не має (п. 5 акту).

Видаткова накладна та акт приймання-передачі товару скріплені електронними підписами сторін та електронними печатками товариств.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар на суму 96478,40грн (з урахування часткової оплати до подачі позову до суду та часткової оплати під час вирішення спору в суді), що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи інформаційними повідомленнями про зарахування коштів, зокрема: №4858 від 20.03.2025р. на суму 56478,40грн (з ПДВ); №5076 від 22.04.2025р. на суму 10000,00грн (з ПДВ); №5216 від 24.04.2025р. на суму 10000,00грн (з ПДВ); №5234 від 28.05.2025р. на суму 10000,00грн (з ПДВ); №5407 від 27.06.2025р. на суму 5000,00грн (з ПДВ); №5529 від 30.06.2025р. на суму 5000,00грн (з ПДВ).

Матеріали справи не містять доказів виконання договірних зобов`язань щодо оплати отриманого товару в повному обсязі. Відповідач не спростував отримання товару, не повідомив про оплати отриманого товару в повному обсязі.

Оскільки відповідач в добровільному порядку та у встановлені строки не розрахувався з позивачем за отриманий товар, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в примусовому порядку заборгованості утвореної відповідно до договору поставки нафтопродуктів №04022025/1 від 04.02.2025р. на загальну суму 275235,59грн, з яких 160000,00грн основна заборгованість, 9669,78грн інфляційні втрати, 29379,05грн 36% річних, 24891,08грн пені, 51295,68грн штрафу.

Як стверджується матеріалами справи, після подання позивачем позову до суду, відповідачем частково сплачено позивачу основний борг у сумі 40000,00грн згідно платіжної інструкції №5541 від 21.08.2025 на суму 10000,00грн (з ПДВ); платіжної інструкції №5820 від 04.09.2025р. на суму 20000,00грн (з ПДВ); платіжної інструкції №5775 від 26.09.2025р. на суму 10000,00грн (з ПДВ), у зв`язку з чим позивачем було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення погашеного основного боргу.

Таким чином, загальна сума часткової оплати відповідачем заборгованості відповідно до договору поставки нафтопродуктів №04022025/1 від 04.02.2025р. становить 136478,40грн.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/705/25 закрито провадження у справі в частині стягнення 40000,00 грн основного боргу, у зв`язку із відсутністю предмета спору, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ГРАНДБУД-1 " на користь ТОВ "ВІНДЕР" 120000,00 грн основного боргу, 24891,08грн пені, 2448,25грн 3% річних, 51295,68грн штрафу, 9669,78 грн інфляційних нарахувань, 2499,58 грн витрат по оплаті судового збору. Видано наказ. У решті суми у позові відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням від ТОВ "ГРАНДБУД-1" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 1 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ "ВІНДЕР" в частині стягнення 51 295,68 грн. штрафу та зменшити суму основного боргу з 120 000 грн. до 110 000 грн.

Відтак колегія суддів апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення виключно в частині доводів та вимог апеляційної скарги, а саме у частині стягнення з відповідача 51 295,68 грн. штрафу та зменшення суми основного боргу на 10 000 грн (із 120 000 грн до 110 000 грн).

Доводи апелянта зводяться до наступного:

- місцевий господарський суд не врахував правові висновки, які висвітлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, №903/602/24 від 02.07.2025);

- відповідач періодично частково сплачує заборгованість перед позивачем, а також, окрім стягнення 20 % штрафу (51 295, 68 грн) місцевим господарським судом було стягнуто 3% річних, інфляційних втрат та пені на загальну суму 37 009, 11 грн, які є способом захисту майнового права та інтересу позивача;

- відповідач є добросовісним, а його фінансове становище вкрай складне;

- вже після винесення оскаржуваного судового рішення апелянт перерахував ще 10 000 грн основного боргу з метою повного виконання своїх зобов`язань за договором, що свідчить про наявність правових підстав для зменшення суми основного боргу з 120 000 грн до 110 000 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо незгоди апелянта із оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Як убачається з матеріалів справи станом на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачем не було сплачено 120 000 грн основного боргу згідно договору № 04022025/1 поставки нафтопродуктів від 04.02.2025.

Рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/705/25 постановлено 01.10.2025.

Платіжна інструкція № 5960 на суму 10000 грн (яка на думку апелянта є матеріальною підставою для зменшення розміру основного боргу) була сплачена та сформована банківською установою 24.10.2025, тобто після ухвалення оскаржуваного судового рішення (том 1, а.с. 157)

Таким чином станом на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення розмір основного боргу становив 120000 грн, а не 11000 грн. Зазначене у своїй сукупності свідчить про безпідставність доводів апелянта щодо матеріально правових підстав для зменшення суми основного боргу з 120 000 грн до 110 000 грн. Місцевий господарський суд визначив суму заборгованості станом на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення (01.10.2025), а сплата коштів після ухвалення судового рішення (24.10.2025) не може бути підставою для скасування судового рішення в цій частині.

Із урахуванням зазначеного апеляційна скарга не підлягає задоволенню в даній частині.

Також ТОВ "ГРАНДБУД-1" просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 51 295, 68 грн штрафу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 та постановах Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 922/2249/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.06.2025 у справі №925/585/24, від 17.04.2025 у справі № 910/7827/2, від 26.02.2025 у справі № 911/168/24.

У постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №914/2711/22 висвітлено наступну правову позицію:

"Судова практика щодо застосування ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України наразі є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними".

При цьому суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій. Це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст.86, 236-238 ГПК України) (постанова Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України та 233 ГК України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Отже, зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З огляду на викладене, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

У постанові від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

Аналізуючи докази, які наявні в матеріалах справи, судову практику Верховного Суду, яка висвітлена у мотивувальній частині даного судового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що:

- ТОВ "ГРАНДБУД-1" у письмових поясненнях від 08.09.2025 не заперечило наявність договірних відносин з позивачем. Відповідач фактично визнав свою вину та зазначив, що ним частково сплачено кошти за вказаний товар ( 256 478, 40 грн основна сума, 126 478, 40 грн погашено). Докази, які підтверджують зазначене містять матеріали справи. (том 1, а.с. 87-94);

- Відповідач звернув увагу, що штрафні санкції містять компенсаційний характер. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Апелянт звертав увагу місцевого господарського суду, що неналежне виконання зобов`язань відповідачем пов`язане не з уникненням від його виконання, а обумовлене вкрай важким матеріальним становищем. У відповідача наявна дебіторська заборгованість в розмірі 7 758 500 грн, а кредиторська заборгованість становить 20 642 700 грн. Не дивлячись на зазначене ТОВ "ГРАНБУД-1" робить все залежне від себе для виконання своїх зобов`язань по договору, що свідчить про відсутність вини товариства. Фінансова звітність мікропідприємства долучена до матеріалів справи;

- Матеріали справи не містять заперечень позивача щодо доводів відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій. Також матеріали справи не містять доказів або ж обставин підтвердження, що невчасне виконання ТОВ "ГРАНБУД-1" договору №04022025/1 поставки нафтопродуктів від 04.02.2025 у подальшому критично вплинуло на господарську діяльність ТОВ "ВІНДЕР" та завдало йому збитків. Водночас згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом;

- Також суд апеляційної інстанції враховує ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником (49, 31 % від основної суми договору сплачено до ухвалення оскаржуваного судового рішення); майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні (доводи апелянта про критичний стан підприємства);

- Суд апеляційної інстанції враховує компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи та водночас наголошує на не допущенні фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Ураховуючи обставини справи, докази, які містять матеріали справи, а також судову практику Верховного Суду відносно спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно оскаржуваного судового рішення з відповідача окрім суми основного зобов`язання у розмірі 120000 грн також стягується: 2448, 25 грн 3 % річних, 24 891, 08 грн пені, 9669, 78 грн інфляційних втрат та 51 295, 68 грн штрафу, що в загальному становить 88 304, 79 грн.

На переконання суду апеляційної інстанції стягнення неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, яка в загальному становить 73, 58 % від суми заборгованості по основному зобов`язанні не може відповідати принципам добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності. До того ж враховуючи принцип змагальності сторін позивач жодним чином не спростував доводи апелянта щодо підстав для зменшення розміру неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат. Не надав докази, які б підтвердили завдання збитків у зв`язку з неповним виконанням відповідчем зобов`язань за договором.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Із урахуванням зазначеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта є частково обґрунтованими. Відтак на переконання суду апеляційної інстанції рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.25 у справі № 924/705/25 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 51 295, 68 грн штрафу слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 12 823, 92 грн штрафу. У іншій частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.25 у справі № 924/705/25 задоволити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.25 у справі №924/705/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНДЕР" 51 295, 68 грн штрафу та викласти пункт резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНДБУД-1 " (вул. Тернопільська, буд. 15/1, м. Хмельницький, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНДЕР" (вул. Стрийська, 6, м. Київ, ) 120000,00грн (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) основного боргу, 24891,08грн (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто одну гривню вісім копійок) пені, 2448,25грн (дві тисячі чотириста сорок вісім гривень двадцять п`ять копійок) 3% річних, 12 823, 92грн (дванадцять тисяч вісімсот двадцять три гривні дев`яносто дві копійки) штрафу, 9669,78грн (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень сімдесят вісім копійок) інфляційних нарахувань, 2499,58грн (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок) витрат по оплаті судового збору".

3. Господарському суду Хмельницької області видати судовий наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу № 924/705/25 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.