ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/327/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Демченко Т.І.,

розглянувши заяву Одеської міської ради (зареєстрована 02.02.2026 за вх. № 2-143/26)

про забезпечення позову Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова (Думська), буд. 1) до Приватного підприємства ,,Веаркрафт (79025, м. Львів, вулиця Ботанічна, буд. 3), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, код 45839467)

про стягнення 156716,74 грн,

установив:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Приватного підприємства ,,Веаркрафт 156716,74 грн, з яких: 131182,83 грн основної заборгованості зі сплати орендної плати; 5421,71 грн 3% річних; 16840, 83 грн інфляційних втрат; 3271,37 грн пені.

В обґрунтування позову Одеська міська рада посилається на порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки від 05.12.2016 № 2887 шляхом неоплати орендних платежів у період з 01.05.2021 по 30.04.2024.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 03.02.2026: прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/327/26; постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.

02.02.2026 Одеська міська рада подала до суду заяву (зареєстрована за вх. № 2-143/26), в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- грошові кошти, що належать Приватному підприємству ,,Веаркрафт як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або іннних фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесения ухвали про забезпечення позову та належать Приватному підприємству ,,Веаркрафт, у межах розміру позовних вимог на загальну суму 156716,74 грн;

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Приватному підприємству ,,Веаркрафт у межах розміру позовних вимог 156716,74 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Мотивуючи заяву, Одеська міська рада посилається на те, що виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову судом залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач кошти, необхідні для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідачем 26.12.2025 проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зокрема змін щодо найменування та місцезнаходження.

У заяві з посиланням, зокрема, на правовий висновок, зроблений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 р. у справі № 905/448/22, Одеська міська рада, зокрема, звертає увагу на те, що, у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

При цьому, на думку позивача, обраний вид забезпечення позову (арешт коштів та майна відповідача в межах заявленої суми позовних вимог) є адекватним способом захисту можливих порушень охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а вимоги про забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу…

Проаналізувавши заяву Одеської міської ради про забезпечення позову господарський суд дійшов висновку про її часткове задоволення, виходячи з такого.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 та 4 ст.137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст.136,137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. В контексті забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (грошові кошти), доказуванню підлягають обставини, які підтверджують вчинення відповідачем, зокрема, дій, направлених на відчуження власного майна або витрачання коштів з метою унеможливлення виконання майбутнього судового рішення.

При цьому потрібно зауважити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Одеської міської радит. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Також потрібно вказати, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, ? навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Отже, виконання майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Обраний Одеською міською радою вид забезпечення позову шляхом накладання арешту на гроші кошти не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. У випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з його рахунків й уникнення виконання судового рішення у майбутньому.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд дотримується принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Це прямо передбачено в ч.4 ст.137 ГПК України.

Такі правові висновки зроблено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 р. по справі № 905/448/22.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на зазначене господарський суд задовольняє заяву Одеської міської ради в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Приватному підприємству ,,Веаркрафт як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або іннних фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесения ухвали про забезпечення позову та належать Приватному підприємству ,,Веаркрафт, у межах розміру позовних вимог на загальну суму 156716,74 грн.

Господарський суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Приватному підприємству ,,Веаркрафт у межах розміру позовних вимог 156716,74 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності, з огляду на таке.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить установити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного суду від 19.07.2024 у справі № 917/1862/21).

Поряд із наведеним, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зауважено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У свою чергу, інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 виснувала, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

З огляду на зазначене, зважаючи на заявлену до стягнення суму заборгованості, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму, ураховуючи співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з майновими наслідками відповідача, господарський суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Приватному підприємству ,,Веаркрафт у межах розміру позовних вимог 156716,74 грн, навіть лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності, є надмірною та зайвою мірою забезпечення позову, адже не відповідає характеру та змісту спірних правовідносин. Окрім того, позивачем жодним чином не досліджено майновий стан відповідача та фінансову звітність останнього як передумови для існування реальної необхідності включати до заходів забезпечення позову не тільки арешт грошових коштів, а й арешт нерухомого майна.

Окремо суд повідомляє Приватне підприємство ,,Веаркрафт про те, що у випадку, якщо відомості, викладені в задоволеній судом заяві про забезпечення позову, не відповідають дійсності, відповідач вправі подати клопотання про скасування заходів забезпечення за правилами ст.145 ГПК України або ж про заміну одного заходу забезпечення позову іншим згідно з ст.143 ГПК України.

Також суд звертає увагу учасників справи на те, що в ч.6 ст.140 ГПК України передбачена можливість вирішення судом питання щодо зустрічного забезпечення.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків відповідача та їх розміру, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, відповідач не позбавлений права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду протягом строків, встановлених ст.141 ГПК України.

Керуючись ст.136,137,139,140,233-235 ГПК України, суд

постановив:

Заяву Одеської міської ради (зареєстрована 02.02.2026 за вх. № 2-143/26) про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання законної сили остаточним судовим рішення у цій справі накласти арешт на грошові кошти, що належать Приватному підприємству ,,Веаркрафт як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або іннних фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесения ухвали про забезпечення позову та належать Приватному підприємству ,,Веаркрафт, у межах розміру позовних вимог на загальну суму 156716,74 грн.

Стягувач: Одеська міська рада (65026, м. Одеса, пл. Біржова (Думська), буд. 1, код 26597691).

Боржник: Приватне підприємство ,,Веаркрафт (79025, м. Львів, вулиця Ботанічна, буд. 3, код 20944045).

В задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя Демченко Тетяна Ігорівна