ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. Справа№ 925/600/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : Левицька - Корчун В.І.

від відповідача : Богачук С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вінагропром МС"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.09.2025 (Повне рішення складено 07.10.2025 року.)

у справі № 925/600/25 (суддя В.М. Грачов)

за позовом Приватного підприємства "Вінагропром МС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво"

про стягнення 2 618 778, 49 грн

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Вінагропром МС" звернулось в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" про стягнення, на підставі укладеного в спрощеній формі договору поставки, 2618778 грн. 49 коп., з яких: 18001001 грн. 31 коп. боргу, 655539 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 162238 грн. 15 коп. 3 % річних та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.09.2025 по справі № 925/600/25 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, Приватне підприємство "Вінагропром МС" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 29.09.2025 по справі № 925/600/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач стверджує про те, що місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт стверджує про порушення відповідачем порядку та строків оплати за товар, отриманий за видатковими накладними №19 від 30.07.2021, № 27 від 25.08.2021, №30 від 04.10.2025, №37 від 11.11.2021, №38 від 13.11.2021, №39 від 15.11.2024, №40 від 16.11.2021, №41 від 17.11.2021.

18.11.2025 відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Вінагропром МС" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.09.2025 у справі № 925/600/25 та призначено до розгляду на 03.12.2025.

У судовому засіданні 03.12.2025 було оголошено перерву до 14.01.2026.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що обгрунтовуючи заявлений позов, ПП "Вінагропром МС" стверджує про те, що між ним як постачальником, та відповідачем як покупцем, було досягнуто домовленості щодо укладення договору поставки товару у період липня-листопада 2021 року на загальну суму 1801001 грн. 31 коп. Поставка ТМЦ відбувалась за місцем знаходження позивача (його юридична адреса) Вінницька обл, м. Калинівка, вул. Незалежності,53 (Леніна 51Д), з його складського приміщення. Всі господарські операції по поставці товару сторонами оформлялись видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що подані позивачем видаткові накладні: №19 від 30.07.2021, № 27 від 25.08.2021, №30 від 04.10.2025, №37 від 11.11.2021, №38 від 13.11.2021, №39 від 15.11.2024, №40 від 16.11.2021, №41 від 17.11.2021 на загальну суму 1736013 грн. 31 коп не відповідають сумі заборгованості, заявленій позивачем до стягнення - 1801001 грн. 31 коп, а також за відсутності повноважень у Крупського В.В. на отримання товару від Приватного підприємства "Вінагропром МС", інших доказів здійснення господарської операції, реєстрації вказаних накладних у податкових органах, обставин перевезення товару за умови заперечення відповідачем їх вчинення, в сукупності не вказують про фактичну поставку вказаного товару та реальність, доведеність здійснення господарської операції. Проте, колегія суддів не погоджується з означеними висновками з огляду на наступне.

Як вбачається з наявних у справі видаткових накладних №19 від 30.07.2021, № 27 від 25.08.2021 № 30 від 04.10.2021, № 37 від 11.11.2021, №8 від 13.11.2021, № 39 від 15.11.2021, № 40 від 16.11.2021, № 41 від 17.1.2021, окрім інших обов`язкових реквізитів, як то найменування сторін, асортимент товару, ціна, кількість, міститься інформація «загальна сума» товару, яка визначається прописом та цифрами.

Дослідивши зміст вказаних накладених, колегія суддів відзначає, що сума, зазначена в цифровому виражені, становить 1736013,31 грн. При цьому загальна сума всіх видаткових накладних, яка зазначена прописом у цих накладних, складає 1801001,31грн.

При цьому колегією суддів береться до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відзначає, що за звичаями ділового обороту розбіжності між сумою цифрами та прописом у документах зазвичай вирішуються на користь суми, написаної словами (прописом), оскільки вона вважається більш достовірною та менш схильною до технічних помилок.

Враховуючи, що правило переваги суми прописом є усталеним звичаєм у світовій та українській комерційній практиці, суд відзначає, що загальною сумою поставки за видатковими накладними №19 від 30.07.2021, № 27 від 25.08.2021 № 30 від 04.10.2021, № 37 від 11.11.2021, №8 від 13.11.2021, № 39 від 15.11.2021, № 40 від 16.11.2021, № 41 від 17.1.2021 є 1801001,31грн. Вказана сума була зазначена в позові, як сума основного боргу.

Так, згідно вказаних видаткових накладних вбачається, що Приватне підприємство "Вінагропром МС", як постачальник, із посиланням на договір, поставив відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво", як покупцю товар: арматуру14мм, 16мм в кількості 1800 м/п, кутники 90*90 мм, 75*75 мм в кількості 410 шт., листи ГК 4мм та 5мм в кількості 17 шт, трубу профільну 60*60 мм, 80*80 мм, 100*100 мм в кількості 390 шт, швєлєра №6,5 у міра 16 мм в кількості 12 шт, цемент 515 т, всього на суму 1801001,31грн., а відповідач в особі представника Крупського В.В. отримав вказаний товар без зауважень та посвідчив печаткою підтверджуючі документи. Доказів оплати отриманого товару матеріали справи не містять.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем оплати за отриманий товар, 11.04.2025 року позивач звертався до відповідача з претензією про сплату 1801001 грн. 31 коп. боргу, який вимагав сплатити у 7-денний строк з моменту отримання, у разі несплати повідомив про намір звернення до суду про стягнення вказаної суми. Проте, вимога позивача була повернена останньому без вручення з підстав закінчення встановленого строку зберігання. Вказана обставина стала підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

За змістом п.1 частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст.181 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення господарських правовідносин між сторонами) було встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася

За договором поставки в силу приписів ст.712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено п.2 ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори, в тому числі договори поставки, у письмовій формі як шляхом складення єдиного документа за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі на підставі видаткових накладних, які у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку та Цивільного кодексу України, є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт поставки товару, відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.11.2022 у справі №916/36/22.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі №910/9075/17 виходив з того, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 19.08.2014 у справі №925/1332/13, де зазначено, що зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів відзначає, зо між сторонами у даній справі виникли господарські правовідносини з поставки товару, оформлені у спрощеній формі на підставі видаткових накладних, які є первинними бухгалтерськими документами, за якими, у відповідача виник обов`язок оплатити отриманий від позивача товар.

Як встановлено судом вище, за період липень-листопад 2021 року між сторонами мали місце господарські операції з поставки ТМЦ (цемент, арматура, труби, тощо). Загальна вартість поставленого товару складає 1801001,31грн. Поставка ТМЦ відбувалась за місцем знаходження позивача (його юридична адреса) Вінницька обл, м. Калинівка, вул. Незалежності,53 (Леніна 51Д), з його складського приміщення. Всі господарські операції по поставці товару сторонами оформлялись видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи. При цьому вимога позивача про оплату отриманого товару відповідачем залишилась без відповіді.

Згідно з частиною першою та другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №910/14371/18.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Вимоги щодо оформлення первинних документів викладені у пункті 2.3 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посаду і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У пункті 2.3 Положення також зазначено про те, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.4 Положення).

Колегія суддів відзначає, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" свідчить про здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.

Колегія суддів також відзначає, що з наявних в справі видаткових вбачається, що вони були оформлені з дотриманням вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт здійснення господарських операцій між позивачем та відповідачем та встановлення між ними договірних відносин, і, як наслідок, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

При цьому суд також зважає на те, що видаткова накладна №19 від 30.07.2021 року у графі «Прийняв» містить написане від руки прізвище особи «Крупський» та відповідний підпис, а також печатку підприємства відповідача. Решта видаткових накладних, які є предметом розгляду даної справи та які оформлялись сторонами у період серпень-листопад 2021 року, також містять аналогічний підпис та печатку підприємства відповідача. В свою чергу відповідачем не було наданого належних та допустимих доказів на спростування дійсності підписів уповноваженої особи та відтисків печатки, які містяться у видаткових накладних, а так само відсутності повноважень у вказаної особи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за отриманий товару у розмірі 1801001 грн. 31 коп.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Стягнення інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Такий висновок зазначено у постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, перебіг строку позовної давності за вимогами позивача щодо оплати відповідачем отриманого товару розпочався у період липень-листопад 2021 року та спливав у відповідні місяці 2024 року.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) було внесено зміни у Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України шляхом доповнення пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020р. №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

15.03.2022 року доповнено Цивільний кодекс України пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого (в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 24.02.2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; в подальшому воєнний стан продовжувався і триває до теперішнього часу, тому перебіг позовної давності зупинено.

Отже, станом на день подачі даного позову, з урахуванням вище наведених приписів чинного законодавства, строк позовної давності за вимогами позивача не сплив.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 655539,03 грн. інфляційних втрат за період 27.05.2022-27.05.2025 та 162238,15 грн відсотків річних. При цьому судом береться до уваги також і те, що контррозрахунку вказаних сум відповідачем надано суду не було.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статтею 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 261, 238 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, беручи до уваги те, що за результатами апеляційного розгляду цієї справи доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вінагропром МС" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.09.2025 у справі № 925/600/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.09.2025 у справі № 925/600/25 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення про задоволення позову:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" (вул. Енергетиків 65,м. Канів, Черкаська обл., ) на користь Приватного підприємства "Вінагропром МС" ( вул. Незалежності 53, м. Калинівка, Вінницька обл., ) 2 618 778( два мільйони шістсот вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 49 коп., з яких: 1 801 001( один мільйон вісімсот одна тисяча одна) грн. 31 коп. боргу, 655 539 (шістсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 03 коп. інфляційних втрат, 162 238 (сто шістдесят дві тисячі двісті тридцять вісім) грн. 15 коп. 3 % річних, 31 425 грн ( тридцять одна тисяча чотириста двадцять п`ять) грн. 35 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" (вул. Енергетиків 65,м. Канів, Черкаська обл., ) на користь Приватного підприємства "Вінагропром МС" ( вул. Незалежності 53, м. Калинівка, Вінницька обл., ) 47 138 (сорок сім тисяч сто тридцять вісім), грн 01 коп витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.02.2026

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Л.Г. Сітайло