ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2026 р. Справа № 924/1040/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Андрєєва В.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Амадеус Марин", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю компанія „Укрелітагро", с. Михнів, Ізяславського району, Хмельницької області

про стягнення 680458,78 грн. з яких: 636012,72 грн. - сума основного боргу, 41937,06 грн. - штраф (пеня), 2509,00 грн. - 3% річних.

Представники сторін:

позивач: не з`явився

відповідач: Басняк Ю.Ю. - згідно ордера

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.10.2025 відкрито провадження у справі №924/1040/25, постановлено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12:00 год. 27.11.2025, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті.

Ухвалою суду від 27.11.2025 прийнято зміну підстав позову викладену в заяві ТОВ „Амадеус Марин" від 27.11.2025, відкладено підготовче засідання у справі №924/1040/25 на 12:00 год. 16.12.2025.

16.12.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 12:00 год. 22.12.2025.

Ухвалою суду від 22.12.2025 закрито підготовче провадження у справі №924/1040/25, призначено дану справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 29.12.2025.

В судовому засіданні 29.12.2025 постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви на 14:30 год. 14.01.2026.

14.01.2026 судом постановлено ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 11:00 год. 27.01.2026.

В судовому засіданні 27.01.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви на 12:00 год. 29.01.2026.

29.01.2026 судом на стадії прийняття рішення оголошено перерву до 16:00 год. 30.01.2026.

Позиція позивача.

В обґрунтування позову (з урахуванням зміни підстав позову) позивач зазначає, що на виконання умов укладеного між сторонами договору на транспортно-експедиційне обслуговування №5-2019 від 27.03.2019 було узгоджено умови надання послуг шляхом укладення протоколів узгодження договірної ціни: № 1 від 01.09.2022, №2 від 19.09.2022, № 4 від 24.07.2023, №5 від 01.11.2024, № 6 від 04.11.2024, №7 від 14.11.2024, № 8 від 05.02.2025, № 9 від 19.03.2025.

Зокрема, протоколом №8 від 05.02.2025 передбачено надання послуг замовнику зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) на станцію призначення (вивантаження) Батєво експ. МАВ (382605). Відповідно до п. 4 Протоколу №8 сторонами встановлено строк перебування вагонів під операціями навантаження (не більше 3 діб) та визначено додаткову вартість користування вагонами у розмірі 1000,02 грн., у тому числі ПДВ 20%, за вагон за кожну добу понаднормативного користування.

Зазначає, що під час надання послуг відповідачем було перевищено час користування вагонами під навантаженням на загальну суму 636012,72 грн., що підтверджується датами оформлення залізничних накладних, доданих до позовної заяви, відповідно до чого було складено акт надання послуг №179 від 24.06.2025.

Вказує, що 16.07.2025 відповідно до п. 4.6. договору позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку на узгодження відповідача акт виконаних робіт разом з рахунком на електронну пошту, зазначену у п. 10.7. договору, отримання яких підтверджено відповідачем листом від 04.09.2025. Також акт та рахунок було отримано відповідачем засобами поштового зв`язку.

Зазначає, що позивач, намагаючись вирішити питання сплати боргу в позасудовому порядку, звертався до відповідача з претензією, яка залишена останнім без відповіді.

У зв`язку з порушенням термінів оплати за надані за договором послуги позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суми основного боргу - 636012,72 грн.; штрафу (пені) - 41937,06 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 2509,00 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві (від 05.11.2025 та 11.12.2025) проти позову заперечує, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, якими може бути підтверджено факт простоїв вагонів.

Вказує, що позивачем не надано жодного акта форми ГУ-23, який згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.07.2018 у справі №904/5743/16, є належним доказом факту затримки вагонів з вини відповідача, підстави для стягнення з відповідача будь-яких сум за простій відсутні.

Зазначає, що відлік простою за Протоколом №8 (у разі його наявності) починається з 05.02.2025 і не може бути визначений раніше, а відповідальність відповідача за понаднормове користування вагонами (простій) у розмірі 1000,02 грн. за один вагон за кожну добу понаднормового користування може бути застосована лише у випадку, якщо такий простій не був спричинений діями експедитора (позивача).

Звертає увагу, що відповідно до розділу 20 залізничних накладних №32161390, №32161382, №32161374, №32155046 та №32155053, які відповідають погодженому сторонами у Протоколі №8 напрямку перевезення та згідно положень Статуту залізниць, відповідальним за навантаження визначеного відправника - ТОВ "Амадеус Марин", а не відповідача.

Таким чином, вказує, за залізничними накладними № 32161390, № 32161382, № 32161374, № 32155046 та № 32155053 відсутні підстави вважати, що мав місце простій з вини відповідача, оскільки обов`язок щодо навантаження вагонів покладено саме на відправника (позивача) - ТОВ "Амадеус Марин", що підтверджено відповідними доказами та положеннями Статуту залізниць України.

Зазначає, що відповідно до умов договору, а також Протоколів № 8 та № 9, відповідальність відповідача за понаднормове користування вагонами (простій) настає лише у разі, якщо такий простій не був спричинений діями або бездіяльністю експедитора (позивача).

Крім того вказує, що нарахування позивачем будь-яких стягнень за користування вагонами під час їх зачистки є таким, що не відповідає наведеному самим позивачем у позовній заяві обґрунтуванню виникнення спірної заборгованості відповідача. Крім того, такі нарахування не узгоджуються зі Статутом залізниць України та умовами договору, а також здійснені за період до укладення Протоколу №8, на який позивач посилається як на підставу виникнення спірної заборгованості.

Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам узгоджених Протоколів №8 та №9, договору, суперечить власним твердженням позивача та здійснений за періоди, коли погоджені сторонами умови перевезення ще не існували.

Вказує, що твердження позивача про те, що Акт №179 погоджений сторонами є безпідставними та не підтверджуються жодними належними, допустимими і достовірними доказами. Відсутність доказів фактичного направлення зазначеного акту відповідачу унеможливлює визнання його узгодженим між сторонами, а відтак виключає можливість покладення на відповідача будь-яких зобов`язань чи нарахувань, що ґрунтуються на цьому акті.

Відповідь позивача на відзив відповідача.

Позивач у відповіді на відзив (від 16.12.2025) вважає доводи відповідача безпідставними та такими, що не спростовують законність та обґрунтованість вимог викладених позивачем у позовній заяві.

Звертає увагу суду, що Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року №113, на які посилається відповідач, регулюють відносини залізничного перевезення та, відповідно, стосуються взаємовідносин з перевізником (залізницею). Вказує, що акти форми ГУ-23, щодо відсутності яких, зазначає у відзиві відповідач, оформлюють затримки вагонів, що виникають під час перевезення вагонів.

Вказує, що перевезення розпочинається з моменту прийняття вантажу до перевезення та оформлюється залізничною накладною, яка є формою договору перевезення.

Зазначає, що понаднормове користування вагонами виникло під вантажно-розвантажувальними операціями, що відбувалися на під`їзних шляхах вантажовідправника та є предметом взаємовідносин Замовника та Експедитора у межах договору транспортно-експедиторського обслуговування. Саме цей час (перебування вагонів під вантажними операціями) було порушено відповідачем та відповідно, час понаднормового користування вагонами, зокрема, відповідно до п. 4 Протоколу № 8 має бути додатково сплачений відповідачем.

Щодо підтвердження часу перебування вагонів під навантажувально-розвантажувальними операціями, то він підтверджується залізничними накладними на порожні вагони (час прибуття вагонів під навантаження) та залізничними накладними про прийняття завантажених вагонів до перевезення. Також те що вагони були прибрані з шляхів загального користування на шляхи незагального користування (власник колії - Приватне підприємство "Аграрна компанія 2004"), підтверджується формами ГУ-45 (подавання вагонів), ГУ-46а (відомості подавання вагонів), ГУ-46 (відомості плати за користування) (оформлені на власника колії (ПП "Аграрна компанія 2004"), на шляхи якого було прибрано вагони).

Звертає увагу суду, що положення ст ст. 6, 30-32 Статуту залізниць стосуються відносин перевезення вантажу та взаємовідносин позивача та перевізника: ТОВ "Амадеус Марин" виступає як вантажовідправник за договором перевезення, оформленого залізничною накладною, і несе відповідальність за правильність навантаження вагонів перед перевізником.

Разом з тим, у відносинах транспортно-експедиторського обслуговування, з яких і виник спір, що розглядається, обов`язок щодо здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт покладено саме на відповідача (Клієнта за договором ТЕО). У експедитора не було договірних відносин з заводом, який здійснював відвантаження за дорученням власника вантажу (відповідача). Більш того, за умовами договору обов`язки щодо проведення завантажувально-розвантажувальних робіт саме на Замовника.

Вказує, що наданий скриншот електронного листа, яким було надіслано Акт № 179, дійсно не є електронним документом в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV. Наголошує, що саме такий порядок було узгоджено сторонами у п. 10.7 договору та склався у діловій практиці взаємовідносин сторін.

Зазначає, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати факт направлення Акту, вважає, що суд може прийняти таке листування як доказ і надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Заперечення відповідача.

Відповідач у запереченні (від 18.12.2025) посилаючись на правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року №113, зазначає, що процес перевезення розпочинається не з моменту прийняття вантажу до перевезення та оформлення залізничної накладної, як зазначає позивач, а з моменту коли вагони знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції. А тому, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, відповідно до постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16, складається саме акт загальної форми Гу-23, який у матеріалах даної справи відсутній.

Наголошує, що простій, на який посилається позивач, виник під час навантаження вагонів, а первинні документи підтверджують здійснення навантаження саме позивачем як відправником, позивач не довів, що такий простій не був спричинений його діями або бездіяльністю.

Звертає увагу, що посилання позивача у відповіді на відзив на нібито наявність простою вагонів за Протоколом №9 є такими, що суперечать власним твердженням позивача, викладеним у заяві про зміну підстав позову та позовній заяві в новій редакції, а також виходять за межі визначених ним підстав позову.

Зазначає, що твердження позивача про погодження Акту №179 сторонами є безпідставними та не підтверджуються жодними належними, допустимими і достовірними доказами.

Таким чином, відповідач вважає, що позивач не довів наявності правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача заявленої заборгованості.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

27.03.2019 мiж ТОВ „Амадеус Марин" (Експедитор) та ТОВ Компанія „Укрелітагро" (Замовник) укладено договір №5-2019 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає, а Експедитор за його дорученням i за його рахунок надає послуги з організації та забезпечення перевезень вантажів залізничним транспортом в прямому i/або змішаному сполученні у власному та/або орендованому рухомому складі, а також додаткові послуги, пов`язані з залізничними перевезеннями (надалі - послуги ТЕО).

Згідно з п. 1.2. договору номенклатура вантажів, об`єм та вартість послуг ТЕО, маршрути та тарифи перевезення вантажів погоджуються сторонами в протоколах погодження тарифів (додатках), які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. договору Експедитор за заявкою, дорученням, інструкцією, довіреністю (далі - заявка) Замовника надає комплекс послуг ТЕО, який включає, зокрема: планування, замовлення та організацію подачі порожнього власного чи орендованого рухомого складу під навантаження вантажів (п. 2.1.3.); представлення інтересів замовника і дії від свого імені у взаємовідносинах з транспортними організаціями та іншими організаціями, які беруть участь в плануванні, організації і здійсненні перевезень залізницею (п. 2.1.6.); додаткові роботи/послуги за дорученням і за рахунок Замовника, відповідно до узгоджених додатків (п. 2.1.8.).

Положеннями п. 2.5. договору визначено, що Експедитор направляє під навантаження рухомий склад за реквізитами, зазначеними в заявці (інструкції) Замовника, в технічно справному стані.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що Замовник зобов`язаний, зокрема: своєчасно перераховувати на поточний рахунок експедитора грошові кошти по оплаті послуг, в тому числі пов`язані з подачею і прибиранням вагонів і/або додаткових послуг, а також штрафи, пені, неустойки, пов`язані із простоєм рухомого складу (п. 3.2.2.); своєчасно надавати до перевезення вантаж у обсягах, зазначених у заявці; у разі надання вантажу меншого обсягу, компенсувати Експедитору послуги у раніше заявленому обсязі, якщо інше не погоджено Сторонами (п. 3.2.6.); у разі якщо за своїми розмірами, технічними характеристиками або властивостями вантаж вимагає особливих умов перевезень, виконати всі необхідні підготовчі роботи та відшкодувати витрати на підготовку такого вантажу до цього перевезення (п. 3.2.9.); дотримуватись технічних норм та умов навантаження, розміщення та кріплення вантажів, не перевищуючи вантажопідйомність кожного рухомого складу згідно даних нанесених трафаретом на рухомий склад та ТУ заводу-виробника рухомого складу (п. 3.2.11.); на вимогу Експедитора надавати інформацію про навантаження, вивантаження та прибирання рухомого складу, наданого Експедитором, за станціями навантаження та вивантаження (п. 3.2.14.).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що Замовник здійснює 100 % передоплату вартості послуг ТЕО, в яку входять перевізні платежі та інші витрати Експедитора, пов`язані з перевезенням вантажів Замовника і винагорода Експедитора, які передбачені договором і/або узгоджені в додатках до договору.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата послуг ТЕО здійснюється протягом 4-х банківських днів з моменту виставлення Експедитором рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 3-х банківських днів до дати початку надання послуги.

Згідно з п. 4.6. договору після закінчення звітного періоду (один календарний місяць) між Сторонами проводиться остаточна звірка розрахунків, яка оформляється Актом наданих послуг. Замовник протягом 5 днів з моменту отримання оригіналу Акта наданих послуг або його копії по факсимільному зв`язку або електронною поштою, повинен підписати і завірити печаткою його зі свого боку і вислати Експедитору аналогічним способом при отриманні. Якщо протягом 5-ти днів з моменту отримання Замовником оригіналу Акта наданих послуг або його копії по факсимільному зв`язку або електронною поштою не надійшло заперечень чи вмотивованої відмови в підписанні Акту наданих послуг, даний Акт вважається узгодженим і підписаним Замовником, а надані послуги за договором вважаються прийнятими Замовником і підлягають оплаті в порядку і за вартістю, встановленою цим договором та / або заявки, додатковими угодами, узгодженими Сторонами.

Експедитор не несе відповідальності за затримку оформлення та відправки вантажу, пов`язану з невиконанням або неналежним виконанням замовником своїх зобов`язань за договором, а також у разі неподання порожніх вагонів залізницею (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору штрафи за невиконання плану перевезення, недовантаження вагонів, плата за користування вагонами, а також в разі простою транспортних засобів на припортових і прикордонних станціях або на шляху прямування, що виникли з вини замовника, оплачуються за його рахунок. Навантаження вантажу в вагон здійснює замовник відповідно до Технічних умов навантаження.

Відповідно до п. 5.7. договору у разі порушення Замовником строків оплати за договором, Замовник зобов`язаний сплатити Експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати протягом 5 банківських днів з дати отримання претензії про сплату.

Всі технічні деталі надання послуг ТЕО обумовлюються сторонами в додатках (протоколах) до цього договору, що є його невід`ємною частиною (п. 8.2 договору).

Пунктом 8.3. договору визначено, що вантажно-розвантажувальні роботи проводяться замовником.

У п. 10.4. договору сторони погодили використання у своїх правовідносинах факсимільний зв`язок та електронну пошту і визнають юридичну силу факсимільного та сканованого зображення підписів і печаток з наступним представленням оригінальних документів.

У п. 10.6. договору сторони домовилися, що переписка та направлення документів здійснюється через реквізити, вказані в розділі 11 договору, а також наступними уповноваженими особами: від Замовника - Беседа В.В., директор департаменту логістики, тел. НОМЕР_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 (п. 10.7); від Еспедитора: ОСОБА_1., Генеральний директор, тел./факс НОМЕР_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Подгоров І.Ю., менеджер з логістики, тел./факс НОМЕР_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 (п. 10.8).

Договір підписаний представниками сторін та скріпний їх печатками.

На виконання договору сторонами було узгоджено умови надання послуг шляхом укладення протоколів узгодження договірної ціни: № 1 від 01.09.2022, №2 від 19.09.2022, № 4 від 24.07.2023, №5 від 01.11.2024, № 6 від 04.11.2024, №7 від 14.11.2024,№ 8 від 05.02.2025, № 9 від 19.03.2025

Зокрема, 05.02.2025 мiж ТОВ „Амадеус Марин" та ТОВ Компанія „Укрелітагро" укладено протокол №8 узгодження договірної ціни до договору, в якому сторони узгодили вартість перевезення вантажу (олію соняшникову) зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) на станцію призначення (вивантаження) Батєво експ. МАВ (382605) за ставкою 1120,00 грн. з ПДВ за 1 т.

Пунктом 4 протоколу №8 передбачено, що у разі вимушеного простою, не спричиненого діями Експедитора, включаючи понаднормове знаходження вагонів під навантаженням (більше 3-х діб), Замовник сплачує Експедитору додатково вартість користування вагонами у розмірі 1000,02 грн., у т.ч. ПДВ 20%, за вагон за кожну добу понаднормативного користування, при цьому кожна розпочата неповна доба округлюється до повної. Час вимушеного простою під навантаженням рахується з дати надання заявки на перевезення (ст. Волочиськ, 330102) до моменту оформлення залізничної накладної на завантажені вагони, відповідно до календарного штемпеля у залізничній накладній або інформації з бази даних перевізних документів Головного інформаційно-обчислювального центру.

У п. 10 протоколу №8 сторонами узгоджено, що у разі порушення Замовником строків оплати за договором, Замовник зобов`язаний сплатити Експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати протягом 5-ти банківських днів з дати отримання відповідного рахунку Експедитора.

Відповідно до п. 11 протоколу №8, він вступає в силу з моменту його підписання і є невід`ємною частиною договору №9-07/24 від 09.07.2024.

05.02.2025 ТОВ Компанія „Укрелітагро" надано ТОВ „Амадеус Марин" заявку на перевезення вантажу, а саме 800 т олії соняшникової.

В матеріалах справи наявний договір №3329 про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Волочиськ регіональної філії "Південно-Західна залізниця" укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004" термін дії якого встановлено з 12.06.2017 по 12.06.2022.

На підтвердження часу перебування вагонів під навантажувально-розвантажувальними операціями позивачем надано до матеріалів справи:

- залізничні накладні на порожні вагони, в яких зазначено час прибуття вагонів під навантаження на станцію відправлення (навантаження) Волочиськ (330102):

№43011 (дата прибуття 08.12.2024) на вагон №77238541;

№43013 (дата прибуття 08.12.2024) на вагон №77221729;

№43012 (дата прибуття 08.12.2024) на вагон №77223519;

№43171 (дата прибуття 08.12.2024) на вагон №77223535;

№43572 (дата прибуття 11.12.2024) на вагон №75129197;

№43573 (дата прибуття 11.12.2024) на вагон №77213569;

№42678 (дата прибуття 11.12.2024) на вагон №77224046;

№42679 (дата прибуття 11.12.2024) на вагон №77223550;

№46121 (дата прибуття 31.12.2024) на вагон №77221331;

№46122 (дата прибуття 31.12.2024) на вагон №77238517;

№46601 (дата прибуття 03.01.2025) на вагон №75126599;

№613075 (дата прибуття 20.01.2025) на вагон №77213577.

У вказаних накладних у п. 27 "Дата прибуття" містяться дані про КЕП Гоцюк Л.Т.;

- залізничні накладні про прийняття 08.02.2025 завантажених вагонів до перевезення зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) до станції призначення (вивантаження) Батево експ. МАВ (382605):

№32155046 (у п. 26 накладної зазначено дату укладення договору перевезення 08.02.2025) на вагони №77221729, №77238541, №77223519;

№32155053 (у п. 26 накладної зазначено дату укладення договору перевезення 08.02.2025) на вагони №77223535, №75129197, №77213569;

№32161374 (у п. 26 накладної зазначено дату укладення договору перевезення 08.02.2025) на вагони №77224046, №77221331, №77223550;

№32161390 (у п. 26 накладної зазначено дату укладення договору перевезення 08.02.2025) на вагони №77213577, №77238517;

№32161382 (у п. 26 накладної зазначено дату укладення договору перевезення 08.02.2025) на вагони №75126599, №77256626, №75128595.

У вказаних накладних у п. 26 "Дата укладення договору перевезення" містяться дані про "КЕП Бараболя О.М. 08.02.2025".

Також в матеріалах справи наявна залізнична накладна №32511784, згідно якої вагон №77238509 (відправлення 20.03.2025) прямував зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) до станції призначення (вивантаження) Чорноморськ-Порт-експорт (402103).

На підтвердження того, що вагони були прибрані з шляхів загального користування на шляхи незагального користування (власник колії - Приватне підприємство "Аграрна компанія 2004"), позивачем надано форми ГУ-45 (подавання вагонів), ГУ-46а (відомості подавання вагонів), ГУ-46 (відомості плати за користування) (оформлені на власника колії (ПП "Аграрна компанія 2004"), на шляхи якого було прибрано вагони).

24.06.2025 позивачем складено акт №179 згідно якого відповідачу нараховано вартість робіт (послуг) за понаднормове користування вагонами під навантаженням та вивантаженням в розмірі 636012,72 грн. та сформовано рахунок на оплату №179 від 24.06.2025 на суму 636012,72 грн.

16.07.2025 позивачем з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну адресу Володимира Беседи ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено лист під назвою "Акти ВР щодо простою вагонів групи компаній ВІТАГРО", зокрема, акт виконаних робіт №179 від 24.06.2025 "Укрелітагро". Також позивач просив здійснити оплату за виставленим рахунком. Вказаний лист містить 2 вкладення "Простої ВІТАГРО 2025.xlsx" та "Акти за простій вагонів 2025 ВІТАГРО.pdf"

У претензії від 19.08.2025, адресованій ТОВ Компанія „Укрелітагро" на адресу зазначену в договорі, ТОВ „Амадеус Марин" вимагав сплатити суму основного боргу в розмірі 636012,72 грн. та пеню в розмірі 28342,29 грн. До претензії додано розрахунок понаднормового користування вагонами в розмірі 613012,26 (під зачисткою на вагони №77238541; №77221729; №77223519; №77223535; №75129197; №77213569; №77224046; №77223550; №77221331; №77238517; №75126599;

№77213577; №77256626; №75128595) та в розмірі 23000,46 грн. (під навантаженням №77238541; №77221729; №77223519; №75129197; №77223535; №77213569; №77221331; №77224046; №77223550; №75126599; №77238509).

На підтвердження відправлення відповідачу вказаної претензії позивачем надано повідомлення Укрпошти від 22.08.2025 про направлення кореспонденції на адресу ТОВ Компанія "Укрелітагро", 35670, с.Вербка, Рівненська область, в якому міститься дата вручення 27.08.2025.

Листом від 04.09.2025 відповідач повідомив позивача про отримання претензій, які взяті до розгляду. Зазначений лист направлено на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 з електронної пошти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідь на лист позивача від 16.07.2025.

Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заявлена до стягнення становить 680458,06 грн. з яких: 636012,72 грн. - сума основного боргу; 2509 грн. - 3 % річних; 41937,06 грн. - сума штрафних санкцій (пені).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2019 мiж ТОВ „Амадеус Марин" (Експедитор) та ТОВ Компанія „Укрелітагро" (Замовник) укладено договір №5-2019 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає, а Експедитор за його дорученням i за його рахунок надає послуги з організації та забезпечення перевезень вантажів залізничним транспортом в прямому i/або змішаному сполученні у власному та/або орендованому рухомому складі, а також додаткові послуги, пов`язані з залізничними перевезеннями (надалі - послуги ТЕО).

Відповідно до частини першої статті 929 ЦК за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом (статті 931 ЦК).

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (далі - Закон) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Експедитор має право, зокрема, на відшкодування в погоджених з клієнтом обсягах додаткових витрат, що виникли в нього при виконанні договору транспортного експедирування, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах клієнта (ст. 10 Закону).

Відповідно до статті 11 Закону експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку; договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов`язки експедитора.

Статтею 12 Закону визначено, що клієнт зобов`язаний, зокрема, у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Отже, умови укладеного між сторонами договору у контексті наведеного законодавства вказують, що позивач є експедитором, який зобов`язався вчинити дії з організації перевезення вантажу за замовленням відповідача, а останній зобов`язався сплатити вартість послуг у встановленому договором порядку та розмірі; для організації перевезення позивач має право залучати інших осіб; при виконанні договору позивач у відносинах з перевізниками, портами тощо виступає від імені відповідача.

Згідно з п. 1.2. договору номенклатура вантажів, об`єм та вартість послуг ТЕО, маршрути та тарифи перевезення вантажів погоджуються сторонами в протоколах погодження тарифів (додатках), які є невід`ємною частиною договору.

Позивач в обґрунтування позову (з урахуванням зміни підстав позову) посилається на невиконання відповідачем договору на транспортно-експедиційне обслуговування №5-2019 від 27.03.2019 та Протоколу №8 від 05.02.2025 в частині несплати заборгованості за понаднормове користування вагонами під навантаженням.

Так, 05.02.2025 мiж ТОВ „Амадеус Марин" та ТОВ Компанія „Укрелітагро" укладено Протокол №8 узгодження договірної ціни до договору, в якому сторони узгодили вартість перевезення вантажу (олію соняшникову) зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) на станцію призначення (вивантаження) Батєво експ. МАВ (382605) за ставкою 1120,00 грн. з ПДВ за 1 т.

Пунктом 4 протоколу №8 до договору передбачено, що у разі вимушеного простою, не спричиненого діями Експедитора, включаючи понаднормове знаходження вагонів під навантаженням (більше 3-х діб), Замовник сплачує Експедитору додатково вартість користування вагонами у розмірі 1000,02 грн., у т.ч. ПДВ 20%, за вагон за кожну добу понаднормативного користування, при цьому кожна розпочата неповна доба округлюється до повної. Час вимушеного простою під навантаженням рахується з дати надання заявки на перевезення (ст. Волочиськ, 330102) до моменту оформлення залізничної накладної на завантажені вагони, відповідно до календарного штемпеля у залізничній накладній або інформації з бази даних перевізних документів Головного інформаційно-обчислювального центру.

05.02.2025 ТОВ Компанія „Укрелітагро" надало ТОВ „Амадеус Марин" заявку на перевезення вантажу, а саме 800 т олії соняшникової.

Позивачем була виконана зазначена заявка, що не заперечується відповідачем.

У позові позивач зазначає, що під час надання послуг відповідачем було перевищено час користування вагонами під навантаженням на загальну суму 636012,72 грн., що підтверджується датами оформлення залізничних накладних.

За понаднормове користування вагонами під навантаженням та вивантаженням позивачем складено акт №179 від 24.06.2025 на загальну суму 636012,72 грн. та сформовано рахунок на оплату послуг №179 від 24.06.2025 щодо понаднормового користування вагонами під навантаженням та вивантаженням на суму 636012,72 грн.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що після закінчення звітного періоду (один календарний місяць) між сторонами проводиться остаточна звірка розрахунків, яка оформляється Актом наданих послуг. Замовник протягом 5 днів з моменту отримання оригіналу Акта наданих послуг або його копії по факсимільному зв`язку або електронною поштою, повинен підписати і завірити печаткою його зі свого боку і вислати експедитору аналогічним способом при отриманні. Якщо протягом 5-ти днів з моменту отримання замовником оригіналу Акта наданих послуг або його копії по факсимільному зв`язку або електронною поштою не надійшло заперечень чи вмотивованої відмови в підписанні Акту наданих послуг, даний Акт вважається узгодженим і підписаним замовником, а надані послуги за цим договором вважаються прийнятими замовником і підлягають оплаті в порядку і за вартістю, встановленою цим договором та/або заявки, додатковими угодами, узгодженими сторонами.

Як стверджує позивач, акт виконаних робіт разом з рахунком були направлені на електронну пошту відповідача, зазначену у п. 10.7. договору, отримання яких підтверджено відповідачем листом від 04.09.2025. Вказує, що за відсутності заперечень чи мотивованої відмови в підписанні Акту наданих послуг, даний акт, з урахуванням п. 4.6. договору, вважається узгодженим та підписаним Замовником.

Із наявних в матеріалах справи скрін-шотів електронного листування вбачається, що 16.07.2025 позивачем з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну адресу Володимира Беседи ІНФОРМАЦІЯ_1 (вказану у п. 10.7. договору) направлено лист під назвою "Акти ВР щодо простою вагонів групи компаній ВІТАГРО", зокрема, акт виконаних робіт №179 від 24.06.2025 "Укрелітагро". Також позивач просив здійснити оплату за виставленими рахунками. Вказаний лист містить 2 вкладення "Простої ВІТАГРО 2025.xlsx" та "Акти за простій вагонів 2025 ВІТАГРО.pdf".

Відповідач звертає увагу, що зазначений електронний лист було надіслано неуповноваженою особою з неуповноваженої електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки відповідно до п. 10.8. договору уповноваженими особами Експедитора є ОСОБА_1., Генеральний директор, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 та Подгоров І.Ю., менеджер з логістики, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідь на зазначений лист від 16.07.2025, відповідач 04.09.2025 з електронної пошти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 направив позивачу лист, в якому повідомив про отримання претензій, які взяті до розгляду.

Відповідно до п. 10.7. договору уповноваженою особою Замовника є Беседа В.В, директор департаменту логістики, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, електронне листування здійснювалося не у відповідності до умов договору (п. 10.6., 10.7., 10.8.)

Разом з тим, з електронного листування вбачається поінформованість відповідача щодо акту виконаних робіт №179 від 24.06.2025. Водночас, за відсутності інших доказів на підтвердження отримання відповідачем акта №179 від 24.06.2025, така поінформованість не є підставою для висновку про його узгодженість відповідачем, з огляду на зміст електронного листа відповідача, направленого 04.09.2025.

19.08.2025 ТОВ „Амадеус Марин" адресовано ТОВ Компанія „Укрелітагро" (0346, Хмельницька обл., Ізяславський р-н, с. Михнів, вул. Центральна, 64) претензію №2025-3 про сплату заборгованості за договором №5-2019 від 27.03.2019 за понаднормове користування вагонами в розмірі 636012,72 грн. та пені в розмірі 28342,29 грн.

Позивачем на підтвердження претензії надано поштове повідомлення Укрпошти від 22.08.2025 про направлення кореспонденції на адресу ТОВ Компанія "Укрелітагро", 35670, Вербка, Рівненська область, в якому міститься відмітка про вручення 27.08.2025.

Однак, за відсутності опису вкладення неможливо встановити, що саме було направлено в даному листі. Крім того, вказаний лист було направлено на адресу ТОВ Компанія "Укрелітагро", 35670, Вербка, Рівненська область, яка не є адресою місцезнаходження відповідача.

Враховуючи зазначене, в матеріалах справи відсутні докази направлення зазначеної претензії про сплату заборгованості на юридичну адресу (місцезнаходження) відповідача.

Із розрахунку позивача, доданої до претензії, вбачається нарахування плати за понаднормове користування відповідачем вагонами: під зачисткою в розмірі 613012,26 грн. та під навантаженням в розмірі 23000,46 грн.

Щодо понаднормового користування відповідачем вагонами під зачисткою, суд враховує наступне.

ТОВ Амадеус Марин" здійснено нарахування плати за понаднормове користування відповідачем вагонами під зачисткою в загальному розмірі 613012,26 грн., а саме, на вагони: №77238541 (59001,18 грн. за 59 діб з дати прибуття 08.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77221729 (59001,18 грн. за 59 діб з дати прибуття 08.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77223519 (59001,18 грн. за 59 діб з дати прибуття 08.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77223535 (59001,18 грн. за 59 діб з дати прибуття 08.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №75129197 (56001,12 грн. за 56 діб з дати прибуття 11.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77213569 (56001,12 грн. за 56 діб з дати прибуття 11.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77224046 (56001,12 грн. за 56 діб з дати прибуття 11.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77223550 (56001,12 грн. за 56 діб з дати прибуття 11.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77221331 (36000,72 грн. за 36 діб з дати прибуття 31.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77238517 (37000,74 грн. за 37 діб з дати прибуття 31.12.2024 до дати початку обліку пристроїв 06.02.2025); №75126599 (33000,66 грн. за 33 доби з дати прибуття 03.01.2025 до дати початку обліку пристроїв 05.02.2025); №77213577 (17000,34 грн. за 17 діб з дати прибуття 20.01.2025 до дати початку обліку пристроїв 06.02.2025); №77256626 (15000,30 грн. за 15 діб з дати прибуття 22.01.2025 до дати початку обліку пристроїв 06.02.2025); №75128595 (15000,30 грн. за 15 діб з дати прибуття 22.01.2025 до дати початку обліку пристроїв 06.02.2025).

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що вищезазначені вагони за заявкою відповідача на перевезення вантажу (олії соняшникової) були передані відповідачу.

Однак, такі твердження позивача не підтверджуються будь-якими доказами.

Також представник відповідача звертав увагу, що після передачі вагонів до терміналу, з яким в експедитора (позивача) відсутні відносини, розпочинається зона відповідальності відповідача.

На підтвердження того, що вагони були прибрані з шляхів загального користування на шляхи незагального користування (власник колії - Приватне підприємство "Аграрна компанія 2004"), позивачем надано форми ГУ-45 (подавання вагонів), ГУ-46а (відомості подавання вагонів), ГУ-46 (відомості плати за користування) (оформлені на власника колії (ПП "Аграрна компанія 2004"), на шляхи якого було прибрано вагони).

Однак, у даній справі відповідачем є юридична особа - ТОВ "Укрелітагро", тому акти форми ГУ-45, ГУ-46а, ГУ-46, оформлені на власника колії - ПП "Аграрна компанія 2004", за відсутності документального підтвердження вказівок відповідача на переміщення чи вчинення інших дій щодо вагонів, чи наявності правовідносин відповідача із ПП "Аграрна компанія 2004", судом під час розгляду даного спору не враховуються.

Враховуючи, що Протокол №8 до договору та заявка на перевезення вантажу (800 т олії соняшникової) датовані 05.02.2025, подання позивачем порожніх вагонів на станцію навантаження до вказаної дати та нарахування плати за понаднормове користування відповідачем вагонами під зачисткою в розмірі 613012,26 грн. є необґрунтованим та не узгоджується з п. 4 Протоколу №8 від 05.02.2025.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положення ч.3 ст. 631 ЦК України, за яким сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Верховний Суд у постанові 12.03.2025 у справі №924/524/24 наголосив, що поширення дії договору на правовідносини, які існували до його укладення, можливе виключно за волевиявленням сторін. Відсутність такої домовленості виключає можливість ретроактивного застосування його умов, оскільки це суперечило б принципам правової визначеності та свободи договору.

Відповідно до п. 13 Протоколу №8 від 05.02.2025 цей додаток вступає в силу з моменту його підписання і є невід`ємною частиною договору №5-2019 від 27.03.2019.

Зі змісту договору та Протоколу №8 не вбачається волевиявлення сторін щодо поширення дії договору на правовідносини, які існували до його укладення, тому положення ч. 3 ст. 631 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо понаднормового користування відповідачем вагонами під навантаженням, суд враховує наступне.

Позивачем нараховано відповідачу плату за понаднормове користування вагонами під навантаженням в розмірі 23000,46 грн., а саме: на вагони №77238541 (1 доба - 08.02.2025); №77221729 (1 доба - 08.02.2025); №77223519 (1 доба - 08.02.2025); №75129197 (1 доба - 08.02.2025); №77223535 (1 доба - 08.02.2025); №77213569 (1 доба - 08.02.2025); №77221331 (1 доба - 08.02.2025); №77224046 (1 доба - 08.02.2025); №77223550 (1 доба - 08.02.2025); №75126599 (1 доба - 08.02.2025); №77238509 (13 діб з 08.02.2025 по 20.03.2025).

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) (далі - Правила оформлення перевізних документів) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989).

Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Для здійснення транспортно-експедиторської діяльності наявність товарно-транспортного документа залізничних накладних є обов`язковою. В такому випадку товарно-транспортний документ є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції (аналогічна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №440/3783/18).

Позивачем до матеріалів справи надано оформлені 08.02.2025 залізничні накладні на завантажені вагони на станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) для перевезення вантажу до станції призначення (вивантаження) Батево експ. МАВ (382605), зокрема: №32155046 (на вагони №77221729, №77238541, №77223519); №32155053 (на вагони №77223535, №75129197, №77213569); №32161374 (на вагони №77224046, №77221331, №77223550); №32161382 (на вагон №75126599). У вказаних накладних у п. 26 "Дата укладення договору перевезення" містяться дані про "КЕП Бараболя О.М. 08.02.2025".

З огляду на положення п. 4 Протоколу №8 нормативний строк користування вагонами під навантаженням тривав у період з 05.02.2025 по 07.02.2025 включно. Відтак, враховуючи оформлення вказаних залізничних накладних на завантажені вагони 08.02.2025, має місце вимушений простій 10 вагонів під навантаженням тривалістю 1 (одна) доба на станції навантаження Волочиськ (330102).

Вартість понаднормового користування відповідачем 10 вагонами (№77221729, №77238541, №77223519, №77223535, №75129197, №77213569, №77224046, №77221331, №77223550, №75126599) під навантаженням згідно розрахунку позивача становить 10000,20 грн. (10 х 1000,02 грн., з урахуванням п.4 Протоколу №8).

Представник ТОВ Компанія "Укрелітагро" в судовому засіданні звертав увагу, що надані позивачем залізничні накладені не містять підписів на останній сторінці - "Відомість про вагони". При цьому, судом враховується, що відповідач не заперечує факту надання позивачем послуг по договору.

Також відповідачем не оспорюються факт понаднормового користування вагонами 1 добу, однак стверджується, що простій вагонів виник з вини позивача, оскільки саме він, як відправник, будучи відповідальним за навантаження в силу Статуту залізниць України та розділу 20 залізничних накладних, здійснював навантаження вагонів.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення;

У розумінні п. 6 Статуту залізниць, відправником вантажу є позивач, а вантажовласником - відповідач.

Згідно з п. 30 Статуту залізниць, завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниць, під наливання повинні подаватися цистерни та бункерні напіввагони, що відповідають роду наливного вантажу. Підготовка під наливання спеціальних цистерн та бункерних напіввагонів усіх форм власності здійснюється відправником.

Відповідно до п. 32 Статуту залізниць, відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Підпунктом 2.1.6. п. 2.1. договору передбачено, що Експедитор за заявкою, дорученням, інструкцією, довіреністю (далі - заявка) Замовника надає комплекс послуг ТЕО, який включає, зокрема, представлення інтересів замовника і вчинення дій від свого імені у взаємовідносинах з транспортними організаціями та іншими організаціями, які беруть участь в плануванні, організації і здійсненні перевезень залізницею.

Саме тому у п. 20 залізничних накладних вказано про завантаження вагонів відправником - ТОВ "Амадеус Марин".

Судом враховується, що вище зазначені положення Статуту залізниць стосуються відносин перевезення вантажу та взаємовідносин позивача, як відправника, із залізницею. ТОВ "Амадеус-Марин" виступає як вантажовідправник за договором перевезення, оформленого залізничною накладною.

Разом з тим, спірні відносини між сторонами у даній справі врегульовані договором транспортного експедирування, у п. 8.3 договору сторони передбачили, що вантажно-розвантажувальні роботи проводяться замовником (відповідачем), а у п. 5.5 якого сторони узгодили, що навантаження вантажу в вагон здійснює замовник (відповідач) відповідно до Технічних умов навантаження.

Навантажувально-розвантажувальні роботи - це комплекс заходів, спрямованих на підняття різноманітних вантажів з метою їх завантаження чи розвантаження. Такі роботи застосовуються для навантаження (розвантаження) або вивантаження вантажів вручну або за допомогою спеціалізованої техніки (вантажопідіймальних кранів і машин, навантажувачів, автоелектрокарів) (п. 3 Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19.01.2015 №21).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що Замовник зобов`язаний, зокрема: своєчасно надавати до перевезення вантаж у обсягах, зазначених у заявці; у разі надання вантажу меншого обсягу, компенсувати Експедитору послуги у раніше заявленому обсязі, якщо інше не погоджено Сторонами (п. 3.2.6.); у разі якщо за своїми розмірами, технічними характеристиками або властивостями вантаж вимагає особливих умов перевезень, виконати всі необхідні підготовчі роботи та відшкодувати витрати на підготовку такого вантажу до цього перевезення (п. 3.2.9.); дотримуватись технічних норм та умов навантаження, розміщення та кріплення вантажів, не перевищуючи вантажопідйомність кожного рухомого складу згідно даних нанесених трафаретом на рухомий склад та ТУ заводу-виробника рухомого складу (п. 3.2.11.); на вимогу Експедитора надавати інформацію про навантаження, вивантаження та прибирання рухомого складу, наданого Експедитором, за станціями навантаження та вивантаження (п. 3.2.14.).

У п. 5.4 договору визначено, що Експедитор не несе відповідальності за затримку оформлення та відправки вантажу, пов`язану з невиконанням або неналежним виконанням замовником своїх зобов`язань за договором, а також у разі неподання порожніх вагонів залізницею.

Щодо обсягу зобов`язань відповідача, як замовника послуг з транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів, що належать замовнику, то з умов укладеного між сторонами договору слідує, що вагони подавалися на станцію завантаження за прямою вказівкою відповідача (п. 2.5. договору), навантаження вантажу в вагони здійснює замовник (п.п. 5.5, 8.3 договору). Таким чином, саме відповідач є відповідальним за понаднормове знаходження вагонів під навантаженням на станції навантаження.

З приводу доводів відповідача про відсутність у матеріалах справи актів форми ГУ-23, суд зазначає, що акти загальної форми ГУ-23 оформлюються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 та, виходячи з положень пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, складаються у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Таким чином, належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком N 6 до Правил користування. (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №904/5743/16). Однак, відсутність таких актів у матеріалах справи не спростовує встановлених судом обставин у спірних правовідносинах.

Також позивачем у вартість понаднормового користування під навантаженням включено вартість простою вагону №77238509 з 08.03.2025 по 20.03.2025 (дата початку обліку вагону 06.03.2025, нормативний час простою 07.03.2025).

Як слідує із залізничної накладної №32511784, вагон №77238509 прямував зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) до станції призначення (вивантаження) Чорноморськ-Порт-експорт (402103).

Із наявних в матеріалах справи протоколів узгодження договірної ціни до договору вбачається, що маршрут зі станції відправлення (навантаження) Волочиськ (330102) до станції призначення (вивантаження) Чорноморськ-Порт-експорт (402103) узгоджений сторонами в Протоколі №9 від 19.03.2025.

Однак у заяві про зміну підстав позову від 27.11.2025 позивач змінив обґрунтування підстав виникнення заборгованості, визначивши підставою позову наявність заборгованості за договором транспортно-експедиційного обслуговування №5-2019 від 27.03.2019 та Протоколом №8 від 05.02.2025, у зв`язку з чи позовна заява була викладена у новій редакції.

Таким чином, залізнична накладна №32511784 від 20.03.2025 не відповідає узгодженому сторонами у Протоколі №8 напрямку Волочиськ (330102) - Батево експ. МАВ (382605), тому нарахування вартості понаднормового користування під навантаженням вагону №77238509 в розмірі 13000,26 грн. на підставі п. 4 Протоколі №8 є безпідставним, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що Замовник здійснює 100 % передоплату вартості послуг ТЕО, в яку входять перевізні платежі та інші витрати Експедитора, пов`язані з перевезенням вантажів Замовника і винагорода Експедитора, які передбачені договором і/або узгоджені в додатках до договору.

Згідно п. 4.2. договору оплата послуг ТЕО здійснюється протягом 4-х банківських днів з моменту виставлення Експедитором рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 3-х банківських днів до дати початку надання послуги.

У пункті 9 Протоколу №8 сторони узгодили, що оплата за договором здійснюється замовником шляхом банківського переказу на поточний рахунок експедитора на підставі рахунку, отриманого електронною поштою або за допомогою систем електронного документообігу чи звичайною поштою, протягом 5-х банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку.

Позивачем в якості додатків до позовної заяви надано рахунок на оплату №179 від 24.06.2025 за понаднормове користування вагонами під навантаженням та вивантаженням на суму 636012,72 грн. Однак в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу вказаного рахунку.

В судовому засіданні представник ТОВ Компанія "Укрелітагро" повідомив, що про виставлений позивачем рахунок на оплату №179 від 24.06.2025 відповідач дізнався лише після пред`явлення позову, зазначене не спростовано позивачем.

У розрахунку розміру позовних вимог позивач момент прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, з якого здійснює нарахування 3% річних та пені, визначає з 05.09.2025 посилаючись, зокрема, на п. 5.7. договору та відсутність сплати заборгованості за претензією протягом 5 банківських днів з дати її отримання 28.08.2025.

Пунктом 5.7. договору передбачено, що у разі порушення Замовником строків оплати за договором, Замовник зобов`язаний сплатити Експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати протягом 5 банківських днів з дати отримання претензії про сплату.

Однак, як було встановлено судом, докази направлення претензії на юридичну адресу (місцезнаходження) відповідача, в матеріалах справи відсутні.

Частиною третьою статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов'язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).

Також у постанові від 25.10.2025 у справі № 910/12875/23 Верховний Суд зазначив, що не допускається визнання судом певного твердження позивача лише через відсутність його спростування відповідачем.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу рахунку на оплату та претензії про сплату заборгованості, суд позбавлений можливості встановити момент, з якого у відповідача виникає обов`язок сплатити заборгованість за понаднормове користування вагонами.

Разом з тим, відповідно до приписів статей 525, 526, 615, 929 ЦК України, статей 1, 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" двосторонній характер договору транспортного експедирування зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору експедитор бере на себе обов`язок за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, і водночас набуває права вимагати їх оплати, а замовник набуває право вимагати виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Отже, у разі фактичного прийняття наданих експедитором послуг відмова клієнта від підписання акта приймання-передачі послуг не звільняє його від обов`язку з їх оплати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.06.2018 у справі № 910/5820/17).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/7446/18, постанові Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20 зроблено висновок, який полягає в тому, що "передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором".

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності, з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Такі висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.09.2024 у cправі № 925/1279/19.

Суттю відносин з надання послуг з перевезення (транспортно-експедиційного обслуговування) є майновий інтерес перевізника (експедитора) отримати оплату за надані послуги (іншу плату, передбачену договором), а замовника - отримати послуги, які необхідні йому, тобто це та цінність (потреба), заради якої сторони вступили в такі договірні відносини один з одним, тобто це досягнення цілей задля яких такий договір укладався.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено надання позивачем послуг з перевезення та виконання своїх зобов`язань за договором №5-2019 від 27.03.2019 та Протоколом №8 від 05.02.2025, що не заперечується відповідачем, а також наявність факту понаднормового користування 10 вагонами 1 добу, вартість якого визначена у п. 4 Протоколу №8, суд вважає, що позивач набув право вимагати оплати вартості понаднормового користування відповідачем вагонами під навантаженням в розмірі 10000,20 грн.

Твердження відповідача щодо не доведення позивачем обставин, що вимушений простій не спричинено діями експедитора, судом оцінюється критично, з огляду на те, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто обов`язок доведення покладається на обидві сторони, з урахуванням принципу змагальності сторін (ст. 13 ГПК України).

Тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У стягненні заборгованості в розмірі 626012,52 грн. (13000,26 грн. - вартість користування вагону №77238509 від навантаженням та 613012,26 грн. - вартість користування вагонів під зачисткою) необхідно відмовити.

Як було зазначено вище, позивач здійснює нарахування 3% річних та пені з 05.09.2025 посилаючись, зокрема, на п. 5.7. договору та відсутність сплати заборгованості за претензією протягом 5 банківських днів з дати її отримання 28.08.2025.

Однак, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу претензії про сплату заборгованості, відсутні підстави для здійснення нарахування 3% річних та пені за період визначений позивачем (з 05.09.2025 по 23.10.2025).

З огляду на вище викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 10000,20 грн. заборгованості за понаднормове користування відповідачем вагонами під навантаженням.

В решті позову щодо стягнення 670458,58 грн. (626012,52 грн. - основний борг, 2509,00 грн. - 3% річних, 41937,06 грн. - штраф (пеня)) необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване нормами статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №910/10602/23.

Статтею 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

ТОВ Компанія "Укрелітагро" у відзиві на позов повідомило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції становить 20000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, які визначені та погоджені у фіксованому розмірі. Також у відзиві відповідач просив стягнути з позивача зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надав договір про надання правової (правничої) допомоги №040121 від 04.01.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням "Епсілон Груп" та ТОВ Компанія "Укрелітагро", додаткову угоду від 14.10.2025 до договору, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Басняк Ю.Ю. від 29.10.2021 та ордер на надання правничої допомоги від 14.10.2025.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

04.01.2021 між Адвокатським об`єднанням "Епсілон Груп" (Адвокатське об`єднання) та ТОВ Компанія "Укрелітагро", як клієнтом (далі - Договір) укладено договір №ТК-040121 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої (правової) допомоги та фактичні (додаткові) витрати, необхідні для виконання цього договору (п. 1.1. договору)

Для надання правничої (правової) допомоги клієнту, адвокатське об`єднання уповноважує відповідного адвоката шляхом видачі ордеру (п. 1.2. договору).

Згідно з п.п. 3.1-3.3 договору о гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової (правничої) допомоги клієнту. Клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі встановленому сторонами у Додаткових угодах, які є невід`ємними частинами цього договору. Факт надання послуг за цим договором, а також їх вартість (розмір гонорару), фіксується сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 5.1. договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом 1 року. У разі, якщо жодна із сторін не повідомила про наміри припинити цей договір за місяць до дати його припинення, договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на таких самих умовах.

Додатковою угодою від 14.10.2025 до договору №УЕА-040121 про надання правової (правничої) допомоги від 04.01.2021 (далі - Додаткова угода) сторони узгодили що адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в Господарському суді Хмельницької області, Північно-західному апеляційному господарському суді, Верховному Суді, та інших судах у справі №924/1040/25 за позовом ТОВ "Амадеус Марин" до ТОВ Компанія "Укрелітагро".

У п. 2 додаткової угоди сторони визначили та погодили види правової (правничої) допомоги що надається адвокатським об`єднанням, а саме: попередня (досудова) консультація, вивчення документів, судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору; формування правової позиції, підготовка та подання відзиву на позовну заяву, заперечення: підготовка та подання заяв по суті справи; формування правової позиції, підготовка та подання апеляційної скарги; формування правової позиції, підготовка та подання касаційної скарги; участь у судових засіданнях; ознайомлення з матеріалами справи; підготовка заяв та клопотань; збір доказів; інша допомога, пов`язана із справою.

Розмір гонорару за надання клієнту Адвокатським об`єднанням правової (правничої) допомоги встановлено та погоджено сторонами у фіксованому розмірі, що становить 20000 грн (п. 3 додаткової угоди).

У судових дебатах 29.01.2026 під час розгляду справи №924/1040/25 представник відповідача просив стягнути з ТОВ "Амадеус Марин" на користь ТОВ Компанія "Укрелітагро" 20000 грн витрат на правничу правову допомогу.

Представництво інтересів ТОВ "Компанія "Укрелітагро" у справі №924/1040/25 здійснював адвокат Басняк Юрій Юрійович на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВХ №1108497 від 14.10.2025, виданого Адвокатським об`єднанням "Епсілон Груп" на підставі договору про надання правничої допомоги №УЕА-040121 від 04.01.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, підписані представником відповідача - адвокатом Басняк Ю.Ю.

Також адвокат Басняк Ю.Ю. як представник відповідача був присутній в судових засіданнях Господарського суду Хмельницької області у справі №924/1040/25, зокрема: 16.12.2025, 22.12.2025, 29.12.2025, 14.01.2025, 27.01.2026, 29.01.2026 та 30.01.2026.

Враховуючи зазначене, відповідачем доведено надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/104039/25 у Господарському суді Хмельницької області, а розмір гонорару сторонами встановлений сторонами у фіксованому розмірі.

Суд враховує, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункти 145, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу. (Постанова Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №910/10602/23).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (додаткова постанова Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта статті 126 ГПК).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК).

Водночас за нормами частини шостої статті 126 ГПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивач не скористався своїм правом подати клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги відповідача.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи критерії реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг з урахуванням правовідносин у справі, їх значення для спору, кількість судових засідань, в яких брав участь адвокат, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає вищевказаним критеріям, відтак належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст.129 ГПК України.

Враховуючи, що у даній справі позов підлягає задоволенню частково в розмірі 10000,20 грн (1,47%), з позивача підлягають стягненню понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19706 грн. (20000 - 1,47%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, то станом на момент вирішення спору в матеріалах справи наявний лише попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в розмірі 25000 грн. Доказів понесення вказаних витрат у відповідному розмірі матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю компанія „Укрелітагро", (30346, Хмельницька область, Ізяславський район, с. Михнів, вул. Центральна, буд. 64, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин" (65014, м. Одеса, б. Лідерсівський, буд. 9а, ) 10000,20 (десять тисяч гривень 20 коп.) основного боргу, 150,00 грн. (сто п`ятдесят гривень) витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин" (65014, м. Одеса, б. Лідерсівський, буд. 9а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю компанія „Укрелітагро", (30346, Хмельницька область, Ізяславський район, с. Михнів, вул. Центральна, буд. 64, ) 19706,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот шість гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 30.01.2026.

Суддя О.Є. Танасюк