ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 907/822/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу особи, яка раніше не брала участі у справі ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 ,

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 (у складі колегії суддів: Кравчук Н.М. (головуючий), Зварич О.В., Скрипчук О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття"

до Приватного підприємства "Вітана"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" (надалі - ТзОВ "Магазин "Взуття", Позивач) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного підприємства "Вітана" (надалі - ПП "Вітана", Відповідач) в якому просило суд витребувати з чужого незаконного володіння ПП "Вітана" на користь ТОВ "Магазин "Взуття" нерухоме майно:

- вбудовані приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1, 2) площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно - , які знаходяться за адресою: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Корзо, буд. 17;

- вбудовані приміщення літ. А І-поверху (позиції 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно - 0, які знаходяться за адресою: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Корзо, буд. 17 (надалі - спірне нерухоме майно).

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне нерухоме майно перебуває у власності Відповідача без наявності законних підстав, що виключає правомірність такого володіння та, відповідно, надає можливість його витребування за правилами статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24 позов задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння ПП "Вітана" на користь ТзОВ "Магазин "Взуття" спірне нерухоме майно.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що на момент набуття ПП "Вітана" у власність спірного нерухомого майна на підставі договорів від 10.10.2014 та від 04.12.2014 у Єдиному державному реєстрі судових рішень уже було внесено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц, яким зазначене майно було витребувано на користь ТзОВ "Магазин "Взуття" у зв`язку з вибуттям його з володіння товариства поза його волею.

2.3. Приватне підприємство "Централ - К" (надалі - ПП "Централ - К"), як особа, яка раніше не брала участі у справі, звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ "Магазин "Взуття" відмовити.

При зверненні з апеляційною скаргою ПП "Централ - К" вказало, що не брало участі у справі, але стосовно нього суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси. Зазначене було обґрунтовано тим, що на момент подання позову та прийняття рішення по справі, спірне нерухоме майно перебувало у його власності та було передано до статутного капіталу підприємства.

2.4. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі - Приватного підприємства "Централ-К" від 17.04.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24 не вирішено та не могло бути вирішено питання щодо прав та обов`язків ПП "Централ-К", як передумови для закриття провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Верховного Суду від 01.10.2025 касаційну скаргу ПП "Централ-К" залишено без задоволення, а ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 907/822/24 залишено без змін.

2.5. Під час розгляду апеляційної скарги ПП "Централ - К" також була подана апеляційна скарга особою, яка раніше не брала участі у справі - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , Скаржник) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24, за якою ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24 та відкрито апеляційне провадження.

2.6. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджував, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання про його права та інтереси, оскільки в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зроблено висновки про відсутність у нього прав на відчуження спірного майна, зокрема, в рішенні зазначено, що "з аналізу матеріалів справи (зокрема, з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 та ухвали Львівського апеляційного суду від 24.09.2024 у справі № 308/12227/13-ц вбачається, що фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розпорядились спірним нерухомим майном, яке їм не належало на праві власності, відчуживши таке ПП "Вітана" на підставі укладених з останнім договорів від 10.10.2014 та від 04.12.2014 відповідно". Також ОСОБА_1 зазначав, що його необхідно було залучити до участі в розгляді справи з ініціативи суду відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України.

2.7. Надалі 24.07.2025 від представника ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 ) надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 .

2.8. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24, заяву представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

2.9. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24 не вирішено та не могло бути вирішено питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , оскільки в оскаржуваному судовому рішенні не містяться судження про права, інтереси та (або) та обов`язки такої особи у правовідносинах, що виникли між учасниками цієї справи, а в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного рішення не наведено висновків про його права, інтереси та (або) обов`язки, і суд тільки вказав, які саме обставини були встановлені рішеннями судів у справі № 308/12227/13-ц. У такий спосіб суд апеляційної інстанції виснував, що прийнятим судом першої інстанції рішенням у даній справі жодним чином не зачіпаються інтереси Скаржника.

При цьому колегія суддів визнала необґрунтованими посилання ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13-ц, вказавши, що вказаний документ ухвалено після оскаржуваного рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024. З урахуванням наведеного заяву представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. При зверненні з касаційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 907/822/24 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

3.2. Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 254 Господарського процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про те, що оскаржуване судове рішення не містить будь-яких суджень щодо прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_1 (як особи, яка не брала участі у справі) у правовідносинах між учасниками даного спору, а також що у мотивувальній і резолютивній частинах рішення відсутні висновки про його права, інтереси та/або обов`язки.

На переконання Скаржника, такі висновки є надмірно формальними і не враховують реальних правових наслідків виконання рішення. Зокрема, за позицією Скаржника, реалізація оскаржуваного рішення фактично наділяє покупця спірного майна, у якого це майно витребувано, правом вимагати відшкодування збитків відповідно до приписів цивільного законодавства, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, сформульованими у контексті застосування статті 661 Цивільного кодексу України.

Скаржник додатково звертає увагу, що апеляційний суд не здійснив належного аналізу питання виникнення ОСОБА_1 , а також у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прав та/або обов`язків у розумінні статті 661 Цивільного кодексу України, чим фактично проігнорував заявлені доводи та порушив принцип диспозитивності, закріплений статтею 14 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Скаржник підкреслює, що суд апеляційної інстанції не врахував істотну обставину ухвалення постанови Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13-ц, яка має значення для правильного розуміння правових наслідків оскаржуваного рішення та пов`язаних із ним правовідносин.

3.3. Ухвалою Суду від 25.12.2025 у справі № 907/822/24 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою особи, яка раніше не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 907/822/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також задоволено заяву ОСОБА_2 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Західного апеляційного господарського суду про закриття апеляційного провадження від 11.11.2025 у справі № 907/822/24.

3.4. 16.01.2026 від ТзОВ "Магазин "Взуття" надійшла заява, у якій Позивач зазначає, що визнає та підтримує вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що за своїм змістом така заява є відзивом на касаційну скаргу, поданим поза межами строку для подання відзиву, встановленого до 09.01.2026.

Оскільки відзив на касаційну скаргу подано ТзОВ "Магазин "Взуття" 16.01.2026, тобто після спливу строку, визначеного ухвалою Суду від 25.12.2025, та з огляду на відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, зазначений відзив долучається до матеріалів справи, однак залишається без розгляду відповідно до статей 118, 295 Господарського процесуального кодексу України (пункти 14- 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19; пункти 41- 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22).

4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

4.1. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Взуття" задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.2011 та витребувано з володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТзОВ "Магазин "Взуття" нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 шляхом його передачі в натурі.

4.2. Розглядаючи спір у справі № 308/12227/13-ц судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставини:

"ТзОВ "Магазин "Взуття" було зареєстроване як юридична особа 11.12.1995, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 194363 від 08.07.2013.

31.01.2001 за договором купівлі-продажу № 357, укладеним між Фондом приватизації та управління майном міста Ужгородської міської ради та ТОВ "Магазин "Взуття", посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 36, товариство придбало у власність шляхом викупу об`єкт приватизації - вбудовані приміщення площею 269 кв.м по АДРЕСА_1 . 05.04.2001 товариству було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 253.

На підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради № 257 від 15.10.2003 виконкомом було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - магазин "Взуття" загальною площею 269,3 кв.м по АДРЕСА_1 . Право власності ТОВ "Магазин "Взуття" на приміщення магазину було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 3921708, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно виданий КП "Ужгородське МБТІ" 15.12.2003 № 2296381, запис в книзі № 7, запис № 1272".

4.3. Задовольняючи позовні вимоги у справі № 308/12227/13-ц, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області виходив з обставин того, що ТзОВ "Магазин "Взуття" волевиявлення на продаж спірного майна в порядку та спосіб визначений законом та статутними документами не здійснювало, директор ТзОВ "Магазини "Взуття" при відчуженні майна діяв поза межами та з перевищенням повноважень, а покупець ОСОБА_5 не міг не знати про відсутність у директора ТзОВ "Магазин "Взуття" відповідних повноважень. Суд також установив, що правочин щодо відчуження спірного нерухомого майна укладений з дефектом волі ТзОВ "Магазини "Взуття", і таке майно вибуло з володіння цього товариства поза його волею. З урахуванням цього, суд виснував, що в набувача майна за договором ОСОБА_5 не виникло право власності на майно - нежитлові приміщення площею 134,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та, відповідно, право володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.

4.4. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2014 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц скасовано, у позові ТзОВ "Магазини "Взуття" відмовлено.

4.5. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.01.2015 рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2014 скасовано, а справу № 308/12227/13-ц передано на новий розгляд до апеляційного суду.

4.6. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц змінено, виключено з мотивувальної частини абзац із посиланням на норми статей 1212-1213 Цивільного кодексу України, резолютивну частину рішення в частині розподілу судових витрат викладено в новій редакції, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

4.7. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ від 20.05.2015 у справі № 308/12227/13-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 залишено без змін.

4.8. 30.07.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц виконано органами державної виконавчої служби в примусовому порядку, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією про виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

4.9. Надалі, 23.04.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була проведена реєстрація права власності ТзОВ "Магазини "Взуття" на спірне нерухоме майно на підставі рішення суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц. Власником такого нерухомого майна у 2018 році в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено ТзОВ "Магазини "Взуття" як єдиного власника.

4.10. Ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 19.02.2019 та від 28.01.2020 залучено до участі у справі № 308/12227/13-ц ОСОБА_2 в якості правонаступника відповідача - ОСОБА_4 , а також поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 18.03.2014.

4.11. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.01.2021 у справі № 308/12227/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 скасовано; постановлено нове рішення про відмову ТзОВ "Магазини "Взуття" в задоволенні позовних вимог.

4.12. Постановою Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 308/12227/13-ц постанову Закарпатського апеляційного суду від 26.01.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

4.13. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 19.04.2022 у справі № 308/12227/13-ц відкрито провадження за апеляційною скаргою ПП "Вітана" на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц.

4.14. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14.02.2023 у справі № 308/12227/13-ц провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 закрито. Тією ж ухвалою закрито апеляційне провадження на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , провадження за якою було відкрито ухвалою апеляційного суду від 24.03.2022.

4.15. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14.02.2023 у справі № 308/12227/13-ц апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вітана" задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 скасовано, у задоволенні позову ТзОВ "Магазини "Взуття" відмовлено.

4.16. Постановою Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 308/12227/13-ц постанову Закарпатського апеляційного суду від 14.02.2023 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Також судом встановлено, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц оскаржила до суду апеляційної інстанції фізична особа ОСОБА_7 .

4.17. За наслідком апеляційного перегляду справи № 308/12227/13-ц, ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.09.2024 апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного підприємства "Вітана" та ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 закрито.

4.18. При цьому Львівським апеляційним судом в ухвалі від 24.09.2024 у справі № 308/12227/13-ц було встановлено такі фактичні обставини:

"Підставою для укладення 07.07.2011 директором ОСОБА_8 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття" договору купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі "Магазину "Взуття", площею 134,8 кв.м, на АДРЕСА_1 із ОСОБА_5 було рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття", оформлене протоколом від 06.07.2011 № 7, згідно з яким десятьма учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття" було погоджено продаж спірного майна.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2013 (прим. - у справі № 907/907/13), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазини "Взуття" про погодження продажу вбудованих приміщень магазину на АДРЕСА_1 , яке було оформлено протоколом від 06.07.2011 № 7, визнано недійсним.

Господарським судом встановлено, що у зборах, рішення яких оформлено протоколом від 06.07.2011 № 7, взяв участь тільки один учасник, який володів часткою у розмірі 10 % статутного фонду, решта 9 учасників про проведення зборів не були повідомлені, їх підписи на протоколі були відтворені за допомогою знакодрукуючого пристрою.

10.10.2014 між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Вітана" укладено нотаріально посвідчений договір, який має форму змішаного договору (частина 2 статті 628 ЦК України) з відкладальною обставиною (частина 1 статті 212 ЦК України), що включає у себе елементи доручення (стаття 100 ЦК України), купівлю-продаж нерухомого майна (Глава 54 ЦК України), позики (Глава 71 ЦК України) та закладу (Закон України "Про заставу").

Предметом зазначеного договору є 1/2 частка у праві спільної часткової власності на вбудовані приміщення, част. літ. "А" І-го поверху (поз. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7), площею 67,4 кв.м, на АДРЕСА_1 , право власності на яке на момент укладення договору було зареєстроване за ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4.1 цього договору до моменту настання передбаченої пунктом 1.2 договору відкладальної обставини (зняття арешту) та у випадку її ненастання цей договір є договором позики. У випадку настання передбаченої пунктом 1.2 відкладальної обставини сума позики стороні-2 не повертається, а зараховується у якості повної оплати вартості нерухомого майна, здійсненого належним чином стороною-2 (пункт 4.3 цього договору).

04.12.2014 між ОСОБА_3 та ПП "Вітана" укладено нотаріально посвідчений договір, який має форму змішаного договору (частина 2 статті 628 ЦК України) із відкладальною обставиною (частина 1 статті 212 ЦК України), що включає у себе елементи доручення (стаття 100 ЦК України), купівлі-продажу нерухомого майна (Глава 54 ЦК України), позики (Глава 71 ЦК України) та закладу (Закон України "Про заставу").

Предметом зазначеного договору є приміщення частини літ. "А" І-го поверху (поз. 1, 2), площею 67,4 кв.м, на вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді, право власності на яке на момент укладення цього договору зареєстровано за ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1.3 цього договору до моменту настання вказаної у пункті 1.2 відкладальної обставини (зняття обтяження) та у випадку її ненастання даний договір є договором позики грошових коштів, забезпечені закладом.

Згідно з пунктами 4.4 договорів від 10.10.2014 та від 04.12.2014, відповідно до статей 44 - 48 Закону України "Про заставу" належне виконання стороною-1 своїх обов`язків щодо повернення стороні-2 визначеної цим розділом суми позики забезпечується закладом належного стороні-1 правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу, посвідченого 08.07.2013 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1114, і належного стороні-2 договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 23.03.2012 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А., зареєстрованого в реєстрові за № 769, які до настання обставин, вказаних у пунктах 3.2, 3.3 цих договорів, залишаються у володінні сторони-2. Предмет закладу повертається стороні-1 відповідно до пункту 4.2, або у випадку настання передбаченої пунктом 1.2 цього договору відкладальної обставини, передається нотаріусу для здійснення державної реєстрації права власності сторони-2 на нерухоме майно".

Також Львівський апеляційний суд у зазначеній ухвалі від 24.09.2024 у справі № 308/12227/13-ц встановив, що оскаржуваним рішенням питання щодо прав та обов`язків ПП "Вітана" не вирішувалися, оскільки на час ухвалення 18.03.2014 судом першої інстанції рішення у справі № 308/12227/13-ц ПП "Вітана" не набуло жодних прав на спірне нерухоме майно, а такі набуті за укладеними 10.10.2014 та 04.12.2014 з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договорами.

4.19. З огляду на викладені обставини, вказуючи, що спірне нерухоме майно перебуває у власності Відповідача без наявності законних підстав, що виключає правомірність такого володіння в порядку статей 387, 388, 396 Цивільного кодексу України Позивач звернувся з відповідним позовом.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , до якої на підставі заяви приєдналась ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.3. Предметом касаційного перегляду є ухвала Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025, якою відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі № 907/822/24, а заяву представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

5.4. При формуванні висновку про те, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- у тексті оскаржуваного судового рішення відсутні будь-які судження щодо прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_1 у правовідносинах, що виникли між учасниками цієї справи; у мотивувальній і резолютивній частинах не наведено висновків стосовно його прав, інтересів та/або обов`язків, а суд лише констатував, які саме обставини були встановлені судовими рішеннями у справі № 308/12227/13- ц;

- суд визнав необґрунтованими посилання ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13-ц, мотивувавши це тим, що зазначений документ ухвалено після постановлення оскаржуваного рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024.

5.5. Заперечуючи висновок апеляційного суду про те, що оскаржуване рішення не стосується прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_1 , Скаржник наголошує, що виконання цього рішення фактично спричиняє витребування спірного майна у покупця, а відтак наділяє покупця правом вимагати від продавця відшкодування збитків у порядку статті 661 Цивільного кодексу України, а тому, рішення має прямі майнові наслідки для ОСОБА_1 і стосується його прав та/або обов`язків у розумінні статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, на його переконання, апеляційний господарський суд безпідставно не врахував постанову Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13-ц, яка є істотною для правильного розуміння правових наслідків оскаржуваного рішення та пов`язаних із ним правовідносин.

5.6. Виходячи з мотивів постановленої ухвали та доводів Скаржника, предметом касаційного перегляду у цій справі є з`ясування:

- чи становить сама по собі обставина можливості виникнення у особи, яка не була стороною спору, потенційних прав та/або обов`язків унаслідок виконання судового рішення самостійну підставу для оскарження такого рішення у розумінні статті 254 Господарського процесуального кодексу України;

- чи можуть за обставинами цієї справи висновки та встановлені факти, викладені у судовому рішенні, ухваленому після прийняття оскаржуваного рішення, надавати такій особі процесуальний статус особи, права та/або інтереси якої порушено, зокрема в контексті статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

5.7. З приводу наведеного Суд зазначає таке.

5.8. Частиною першою статті 17 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

5.9. Згідно з положеннями частини першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи та особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та/або обов`язків.

5.10. Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

5.11. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок.

Подібні висновки викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 05.11.2020 у справі № 912/837/19, від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, від 19.01.2023, від 18.09.2023 у справі № 914/1334/20, від 04.10.2023 у справі № 910/1005/23, від 16.10.2023 у справі № 914/794/21.

5.12. Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та/або обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

5.13. Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про такі права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19.

5.14. Своєю чергою, суд апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, який подав апеляційну скаргу, та про які конкретно.

У разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги. Про зазначене виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 921/730/13.

5.15. За змістом пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а, отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 910/10364/16, від 28.08.2023 у справі № 910/15967/21, від 14.09.2023 у справі № 910/17544/20 та враховані судом апеляційної інстанції.

5.16. Предметом спору в даній справі є витребування з чужого незаконного володіння ПП "Вітана" на користь ТзОВ "Магазин "Взуття" спірного нерухомого майна.

5.17. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

5.18. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

5.19. Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння.

5.20. З огляду на предмет спору, ухвалене судове рішення безпосередньо впливає на обсяг прав та охоронюваних законом інтересів особи, за якою у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірне майно. Така особа, будучи титульним володільцем, є носієм речового права на це майно, а відтак - суб`єктом, чиї права порушуються або можуть бути порушені внаслідок розгляду заявлених вимог.

5.21. У даній справі ТзОВ "Магазин "Взуття", звертаючись із віндикаційним позовом, визначило ПП "Вітана" як особу, за якою у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, внаслідок чого визначило його в статусі відповідача.

5.22. Судами попередніх інстанцій під час розгляду спору та постановлення оскаржуваної ухвали не було встановлено наявності іншого власника спірного майна, а відтак особи, чиї права порушуються або можуть бути порушені внаслідок розгляду заявлених вимог.

Так, суд першої інстанції не встановлював самостійно будь-яких обставин щодо ОСОБА_1 , а лише зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/12227/13-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.2011 та витребувано нерухоме майно з володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТзОВ "Магазин "Взуття".

5.23. За таких обставин оскаржуване рішення у даній справі не містить будь-яких самостійних висновків щодо прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_1 , оскільки ні мотивувальна, ні резолютивна частини не встановлюють факту порушення його прав, не визначають для нього жодних обов`язків і не змінюють його правового становища. Фактично суд лише відтворив зміст судового рішення у справі № 308/12227/13-ц як відомість про встановлені там обставини, що саме по собі не свідчить про вирішення цим рішенням питання про права ОСОБА_1 та не підтверджує їх порушення.

5.24. При цьому як встановлено вище, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Верховний Суд наголошує, що не будь-який можливий чи опосередкований вплив судового рішення на майнову або іншу сферу особи може розцінюватися як вирішення судом питання про її права та/або обов`язки у розумінні статті 254 Господарського процесуального кодексу України. Сама лише можливість виникнення у такої особи в майбутньому певних прав чи обов`язків унаслідок ухвалення та/або виконання судового рішення не є достатньою підставою для надання їй процесуального статусу суб`єкта апеляційного оскарження в контексті статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин Верховний Суд зазначає, що сама по собі можливість виникнення у майбутньому потенційних прав та/або обов`язків у особи, яка не була стороною спору, внаслідок виконання судового рішення, не свідчить про те, що цим рішенням вирішено питання про її права, інтереси та/або обов`язки у розумінні статті 254 Господарського процесуального кодексу України, а відтак не утворює підстав для набуття нею процесуального прав у розумінні наведеної процесуальної норми.

У зв`язку з цим посилання Скаржника на те, що реалізація оскаржуваного рішення може надати ОСОБА_1 у майбутньому право вимагати відшкодування збитків за положеннями статті 661 Цивільного кодексу України, саме по собі не свідчить про те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та/або обов`язки такої особи у розумінні статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

5.25. Щодо посилань Скаржника на постанову Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13-ц, як на свідчення можливості оскарження судового рішення у розумінні статті 254 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає таке.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13 ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 скасовано та ухвалено нове рішення, яким ТзОВ "Магазин "Взуття" відмовлено у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування нерухомого майна.

Водночас сама по собі вказана обставина не змінює належного складу сторін у цій господарській справі та не впливає на суб`єктний склад спору, зокрема на статус відповідача як власника (володільця) майна та на визначення особи, щодо якої оскаржуваним рішенням безпосередньо вирішено питання прав та/або обов`язків. Встановлення підстав для оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, здійснюється з урахуванням того, чи містить саме оскаржуване рішення прямі висновки про права та/або обов`язки такої особи, а не з огляду на подальші рішення в інших провадженнях.

За своїм змістом постанова Львівського апеляційного суду від 29.09.2025 у справі № 308/12227/13-ц може бути підставою для перегляду оскаржуваного рішення у цій справі за нововиявленими обставинами в порядку статті 320 Господарського процесуального кодексу України, однак не є належною підставою для висновку про наявність у Скаржника права на оскарження за правилами статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

5.26. Відтак, висновок суду апеляційної інстанції, що прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі жодним чином не зачіпає інтереси ОСОБА_1 , та є підставою для закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України є правомірним.

5.27. Наведеним підтверджується необґрунтованість аргументів Скаржника, до яких приєдналась ОСОБА_2 , заявлених на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.4. Оскільки наведені Скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення у справі - залишенню в силі.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 907/822/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко