ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 лютого 2026 року Справа № 903/534/23 (903/1097/25)

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/534/23 (903/1097/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН+", Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «Херсонський хлібокомбінат» про визнання договорів недійсними та визнання відсутнім право вимоги, в межах справи №903/534/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 представниця Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" сформувала в системі "Електронний суд" позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН+", Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", в якій просить суд:

1.Визнати недійсним Договір про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, укладений між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" () (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіон +" ().

2. Визнати недійсним Договір про зміни № 3 від 10.11.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, укладений між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" () (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіон +" ().

3. Визнати недійсним Договір про зміни № 4 від 24.12.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, укладений між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" () (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіон +" ().

4. Визнати недійсним Договір про зміни № 5 від 29.12.2022 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, укладений між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" () (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіон +" ().

5. Визнати недійсним Договір про зміни № 6 від 27.04.2023 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, укладений між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" () (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіон +" ().

6. Визнати недійсним Договір про зміни № 7 від 05.06.2023 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, укладений між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" () (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіон +" ().

7. Визнати відсутнім право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон +" () як солідарного боржника за зобов`язаннями ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" () за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 з подальшими змінами та доповненнями, та відповідний йому солідарний обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" () за зобов`язаннями ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" () за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до протоколу передачі судової справи від 25.11.2025 справу передано для розгляду судді Гарбару І.О. (а.с.182)

Ухвалою суду від 01.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.184).

Відповідачі ухвалу суду отримали 01.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.186-189).

Отже, строк для подачі відзиву до 16.12.2025.

15.12.2025 представник АТ «Креді Агріколь Банк» сформував в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву (т.2, а.с.1-129), в якому просить суд в задоволенні позову відмовити.

16.12.2025 представники ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" та ТОВ «Часопис Плюс» сформували в системі «Електронний суд» відзиви на позовну заяву (т.2, а.с.130-160) в яких просять суд в задоволенні позову відмовити.

18.12.2025 та 19.12.2025 представниця ТОВ «Рєалтрейд» сформувала в системі «Електронний суд» відповідь на відзиви АТ «Креді Агріколь Банк», ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" та ТОВ «Часопис Плюс» (т.2, а.с.161-250, т.3, а.с.1-97).

24.12.2025 представник ТОВ «Херсонський хлібокомбінат» сформував в системі «Електронний суд» (т.3, а.с.98-107) заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, в якій просить суд залучити до участі у справі № 903/534/23 (903/1097/25) в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Херсонський Хлібокомбінат» (73024, м. Херсон, вул. Гімназична, 30, код ЄДР 00380267).

В обгрунтування вказаної заяви заявник вказує, що з Єдиного державного реєстру судових рішень ПрАТ «Херсонський Хлібокомбінат» стало відомо, що в провадженні Господарського суду Волинської області перебуває справа № 903/534/23 (903/1097/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН+", Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» про визнання договорів недійсними та визнання відсутнім право вимоги.

В провадженні Господарського суду Волинської області перебуває справа № 903/534/23 про банкрутство ТОВ «Авіон+».

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.03.2024 у справі № 903/534/23 визнано грошові вимоги ПрАТ «Херсонський Хлібокомбінат» до ТОВ «Авіон+» в загальній сумі 1256436,75 грн.

Отже, ПрАТ «Херсонський Хлібокомбінат» є стороною та учасником справи №903/534/23 про банкрутство ТОВ «Авіон+».

Разом з цим, відповідно до відомостей, що містяться в табелі обліку робочого часу програмного комплексу "Діловодство спеціалізованого суду", суддя Гарбар І.О. в період з 24.12.2025 по 09.01.2026 перебував у відпустці.

Ухвалою суду від 12.01.2026 заяву представника ТОВ «Херсонський хлібокомбінат» про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, задоволено. Залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «Херсонський хлібокомбінат». Зобов`язано позивача протягом 3-х днів направити на адресу третьої особи копію позовної заяви з додатками, про що докази надати суду. Запропоновано третій особі відповідно до ст. 168 ГПК України подати письмове пояснення на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) протягом трьох днів з моменту отримання копії позовної заяви з додатками; одночасно надіслати позивачу та відповідачам - копію пояснень та доданих документів, докази такого направлення надати суду (т.3, а.с.109-110).

Представниця ТОВ «Рєалтрейд» 14.01.2026 подала до суду докази надіслання позовної заяви з додатками ТОВ «Херсонський хлібокомбінат» (т.3, а.с.112-115).

16.01.2026 представник ТОВ «Херсонський хлібокомбінат» сформував в системі «Електронний суд» наступні документи:

1.Письмові пояснення (т.3, а.с.134-144);

2. Клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» та у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» інформацію про рух коштів (виписки) по рахункам Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» в Акціонерному товаристві «Креді Агріколь Банк», у тому числі по рахунку НОМЕР_1 , за період з 10.11.2021 року по 15.01.2026 року (т.3, а.с.116-132).

В обгрунтування вказує, що встановлення обставин дотримання сторонами Оскаржуваних договорів загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності неможливе без дослідження обставин використання коштів, отриманих ТОВ «Авіон+» за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021.

Щодо клопотання про витребування доказів, судом враховано наступне.

Згідно ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Як вбачається з матеріалів справи №903/534/23, а саме Постанови північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2024 апеляційні скарги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (вх. 2606/24 від 29.05.2024) та Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (вх. №2698/24 від 04.06.2024) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 задоволено. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 скасовано в частині відмови у задоволенні грошових вимог Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в розмірі 97058630,14 грн. В цій частині прийняти нове судове рішення, яким визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" у наступній черговості: 97 058 630,14 грн - вимоги четвертої черги. Внесено зміни в описову частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 шляхом доповнення тексту описової частини у наступній редакції:

"Визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" у наступній черговості:

- 97 058 630,14 грн - вимоги четвертої черги".

Доповнити резолютивну частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 наступного змісту:

"Визначити визнані судом вимоги кредиторів до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" (вулиця Рівненська, 48, місто Луцьк, 43010, ):

- вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" у наступній черговості: 97 058 630,14 грн - вимоги четвертої черги".

В інших частинах ухвалу залишити без змін.

Зобов`язано розпорядника майна Григор`єва В.В. згідно постанови суду внести зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Авіон+".

Постановою Верховного суду від 12.11.2024 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Продторг-44" - залишено без задоволення. Ухвалу попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 в частині:

визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" у розмірі 5678525,21 грн. та ухвалу Господарського суду Волинської області від 12.03.2024 за результатами розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" у розмірі 5678525,21 грн., визнання грошових вимог Головного управління Державної податкової служби у Волинській області у розмірі 9 875217,62 грн. (з урахуванням ухвали Господарського суду Волинської області про виправлення описок від 27.05.2024) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2024 у справі № 903/534/23 в частині залишення без змін ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 про визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" у розмірі 5678525,21 грн. та ухвали Господарського суду Волинської області від 12.03.2024 за результатами розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" у розмірі 5678525,21 грн. та про визнання грошових вимог Головного управління Державної податкової служби у Волинській області у розмірі 9875217,62 грн (з урахуванням ухвали Господарського суду Волинської області про виправлення описок від 27.05.2024) та в частині скасування ухвали Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі № 903/534/23 в частині відмови у задоволенні грошових вимог Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в розмірі 97 058 630,14 грн. і прийняття в цій частині нового судового рішення, яким визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в розмірі 97 058 630,14 грн.) - залишено без змін (т.135, а.с.117-163).

В матеріалах банкрутної справи досліджено, що Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору, що підтверджується виписками за кредитним договором.

Судом враховано також правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 06.03.2018 року по справі №225/4626/15-ц, де зазначено, що банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, яких підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Також, суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 25.05.2021 року, в якій зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 15.01.2025 по справі № 753/16762/15-ц Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному рахунку, містять записи про операції, здійснення протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також у даній Постанові зазначається, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальним ордером на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Враховуючи зазначене, виписка з банківського рахунку є достатнім свідчення того, що боржнику в межах визначеного умовами кредитного договору поточного ліміту, надавались кредитні кошти на картковий рахунок.

Таким чином, потреба у витребуванні вказаних вище доказів відсутня.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 26.03.2021 між ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та АТ «Креді Агріколь Банк» укладено Договір про надання банківських послуг № 429 CL (далі Договір).

Згідно з умовами якого Банк надає на вимогу Клієнта Банківську послугу, а Клієнт приймає Банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені договором відносно такої Банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг Банку.

У відповідності до п. 14.1. Договору сторонами погоджено надання Банком на вимогу Клієнта-1 Банківської послуги, а саме - Кредитної лінії відновлювальної в 70000 000,00 гривень під 11,50 % з 26.03.2021 до 25.03.2022 включно на поповнення обігових коштів; тип і розмір процентної ставки - фіксована; розмір комісійної винагороди 0,5% від Генерального ліміту, при цьому максимальний розмір комісійної винагороди, що підлягає сплаті Клієнтом протягом строку дії Ліміту Банківської послуги згідно п. 14.1, 14.2 та 14.3 Договору, не може перевищувати UAH 350 000,00.

Відповідно до п. 14.3. Договору сторонами погоджено надання Банком на вимогу Клієнта-1 Банківської послуги, а саме - Гарантія в 20000000,00 гривень з 26.03.2021 до 25.03.2022 включно, а саме - тендерна гарантія / гарантія повернення авансового платежу/гарантія здійснення платежу; розмір комісійної винагороди 4,5 % річних, але не менше еквіваленту, зазначеного в порядку нарахування та оплати комісійної винагороди за надання Гарантії згідно пункту 3 Договору.

Генеральний ліміт: UAH 70 000 000,00 гривень, генеральний строк - до 24.03.2024 включно.

У відповідності до кредитної заявки № 1 від 30.03.2020, Клієнт-1 згідно п. 14.1. Договору запросив у Банку суму кредиту в 16400000,00 гривень до 25.03.2022 для поповнення оборотних коштів, процентна ставка 11,5 % річних.

За кредитною заявкою № 2 від 02.04.2021, Клієнт-1 згідно п. 14.1. Договору запросив у Банку суму кредиту в 6 700 000,00 гривень до 25.03.2022 для поповнення оборотних коштів, процентна ставка 11,5 % річних.

За кредитною заявкою № 3 від 20.04.2021(т.78, а.с.68 на звороті), Клієнт-1 згідно п. 14.1. Договору запросив у Банку суму кредиту в 46 900 000,00 гривень до 25.03.2022 для поповнення оборотних коштів, процентна ставка 11,5 % річних.

13.09.2021 між ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», Банком та Боржником укладено Договір про зміни № 2 від 12 вересня 2021, згідно з умовами якого Боржник став Клієнтом Банку за Договором та йому визначено, згідно п. 14.4. та 14.5. кредитний ліміт кредитної лінії відновлювальної в розмірі 30 000 000 грн. та ліміт гарантії згідно п. 14.6. в розмірі 20 000 000 грн.

Умовами Договору про зміну № 2 від 13.09.2021 до Основного договору сторони погодили внести до складу клієнтів ТОВ«АВІОН+» (надалі - Клієнт-2), збільшили загальний ліміт кредитування до 130 000 000,00 гривень та визначили дату припинення чинності ліміту банківської послуги - до 31.10.2022. Одночасно сторони погодили умови надання кредитної лінії відновлювальної ТОВ«АВІОН+» з лімітом в 30 000 000,00 гривень до 31.10.2022 (п.14.4, п.14.5. Договору) та гарантії з лімітом 20 000 000,00 гривень. Генеральний ліміт: 195 000 000,00 гривень, генеральний строк - до 25.03.2024 включно.

В подальшому сторони неодноразово вносили зміни до Основного договору.

За кредитною заявкою № 4 від 13.10.2021, Клієнт-1 згідно п. 14.1. Договору запросив у Банку суму кредиту в 30 000 000,00 гривень до 31.10.2022 для поповнення оборотних коштів, процентна ставка 11,5 % річних.

За кредитною заявкою № 5 від 10.11.2021, Клієнт-2 згідно п. 14.4. Договору запросив у Банку суму кредиту в 30 000 000,00 гривень до 31.10.2022 для поповнення оборотних коштів, процентна ставка 11,5 % річних.

Умовами Договору про зміну №7 від 05.06.2023 до Основного договору сторони погодили зменшити загальний ліміт кредитування до 127 000 000,00 гривень та визначили дату припинення чинності ліміту банківської послуги - до 05.08.2023.

Розділом 6 Договору - визначений порядок виконання боргових зобов`язань за ініціативою Банку.

Банк вправі вимагати дострокового виконання зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині за умови настання будь-якої Негативної обставини. Таке виконання боргових зобов`язань повинно бути здійснено Клієнтом протягом семи днів з дня одержання Клієнтом вимоги до Клієнта. В разі якщо таке виконання зобов`язань не можливо, оскільки Клієнт користується такою банківською послугою як Аваль, Акредитив та/або Гарантія, Клієнт зобов`язаний сформувати протягом семи днів з дня одержання Клієнтом вимоги Банку, грошове покриття на рахунку, реквізити якого будуть зазначені Банком у відповідній вимозі, в сумі, що дорівнює сумі відповідних (ої) Банківських(ої) Послуг(и), або на вибір Банку надати в заставу майнові права на банківський вклад на відповідну суму та на визначених Банком умовах(строк, процентна ставка за вкладом тощо) для цілей забезпечення виконання зобов`язань та/або здійснення платежу за акредитивом та/або Векселем, щодо якого надано Аваль, та/або Гарантією. В разі невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язання щодо формування грошового покриття/надання в заставу майна у строки та в порядку, визначеному у вимозі, Банк має право (але не зобов`язаний) і цим Клієнт доручає банку самостійно за рахунок грошових коштів Клієнта сформувати відповідне грошове покриття для цілей забезпечення виконання зобов`язань та/або здійснення платежу за акредиттивом та/або Гарантією.

Згідно розділу 6 Договору, Негативною обставиною є прийняття компетентним судом до розгляду заяви про порушення справи про банкрутство Зобов`язаної сторони (Клієнта).

Eмовами Розділу 10 "Інші умови" Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 погодженого наступне: "Солідарна відповідальність Клієнта. У разі, якщо контрагентами Банку за Договором виступають декілька осіб, то разом з укладенням Договору кожен з Клієнтів погоджується та надає свою згоду виступати солідарним боржником та нести солідарну відповідальність перед Банком за повне, своєчасне та належне виконання кожним з Клієнтів Боргових зобов`язань. Це означає, що Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до будь-якого Клієнта, так і до всіх Клієнтів одночасно; з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як в повному обсязі, так і в частині. Виконання Клієнтом частини Боргових зобов`язань не позбавляє Банк права звернутися до Клієнта з вимогою про виконання інших(ої) частин(и) Боргових зобов`язань. Банк приймає виконання Боргових зобов`язань як строкових, так і дострокових, від будь-кого з Клієнтів".

Заборгованість ТОВ «ПАРТНЕР ДІСТРІБЬЮШН» за отриманим ним траншами кредитування за Основним договором станом на 23.06.2023 складала 97058 630,14 гривень, з яких:

- 96 000 000,00 гривень - строкова заборгованість;

- 1 058 630,14 гривень - нараховані проценти.

Заборгованість ТОВ«АВІОН+» за отриманим ним траншем кредитування за Основним договором станом на 23.06.2023 складала 30 330 821,92 гривень, з яких:

- 30 000 000,00 гривень - строкова заборгованість;

- 330 821,92 гривень - нараховані проценти.

21.05.2024 Господарським судом Волинської області у справі №903/534/23 постановлено ухвалу попереднього засідання, якою заяву Банку про визнання грошових вимог до Боржника задоволено частково, а саме: визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Банку до Боржника у наступній черговості:

- 4294,40 грн (судовий збір) - вимоги першої черги;

- 25 339 321,92 грн (заборгованість за договором та відсотки за користування коштами) - вимоги четвертої черги.

- окремо внести вимоги Банку на суму 4 991 500,00 грн. - як такі, що забезпечені заставою.

В решті заяви з кредиторськими вимогами, - відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2024 в п. 4 вирішено: Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (вх. 2606/24 від 29.05.2024) та Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (вх. №2698/24 від 04.06.2024) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 задоволити.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 скасувати в частині відмови у задоволенні грошових вимог Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» в розмірі 97 058 630,14 грн.

В цій частині прийняти нове судове рішення, яким визнати у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (вулиця Чикаленка Євгена,42/4, місто Київ, 01024, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+"» (вулиця Рівненська,48, місто Луцьк, 43010, ) у наступній черговості:

- 97 058 630,14 грн вимоги четвертої черги.

Внести зміни в описову частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 шляхом доповнення тексту описової частини у наступній редакції:

«Визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» у наступній черговості:- 97 058 630,14 грн вимоги четвертої черги".

Доповнити резолютивну частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 наступного змісту:

«Визначити визнані судом вимоги кредиторів до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» (вулиця Рівненська, 48, місто Луцьк, 43010, ):

- вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» у наступній черговості: 97 058 630,14 грн - вимоги четвертої черги».

В інших частинах ухвалу залишити без змін. Зобов`язано розпорядника майна Григор`єва В.В. згідно постанови суду внести зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Авіон+».

Постановою Верховного Суду у справі №903/534/23 від 12.11.2024 залишено без змін постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 вересня 2024 у справі №903/534/23, при цьому Верховний суд виснував:

« 104. Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Авіон+" та ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" є співпозичальниками за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 (Договору про зміну № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021).

Крім того, матеріали справи містять докази на підтвердження кредиторських вимог Банку до боржника (т. 78, а.с. 169-197), а саме:

1) Загальний розрахунок заборгованості за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 (за траншем ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" станом на 20.05.2024).

2) Деталізований розрахунок про порядок нарахування та погашення відсотків за Договором про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021 (за траншем "Партнер Дістрібьюшн" станом на 20.05.2024).

3) Виписка з рахунку НОМЕР_2 /UAH за період: 30.03.2021 -20.05.2024.

4) Виписка з рахунку НОМЕР_3 /UAH за період: 30.03.2021 -20.05.2024.

5) Виписка з рахунку НОМЕР_4 /UAH за період: 30.03.2021 -20.05.2024.

6) Виписка з рахунку НОМЕР_5 /UAH за період: 30.03.2021- 20.05.2024.

7) Загальний розрахунок заборгованості за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 року (за траншем ТОВ "АВІОН+" станом на 20.05.2024).

8) Деталізований розрахунок про порядок нарахування та погашення відсотків за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 (за траншем ТОВ "АВІОН+" станом на 20.05.2024).

9) Виписка з рахунку НОМЕР_6 /UAH за період: 10.11.2021 20.05.2024.

10) Виписка з рахунку НОМЕР_7 /UAH за період: 10.11.2021 20.05.2024.

11) Виписка з рахунку НОМЕР_6 /UAH за період: 10.11.2021 20.05.2024.

12) Виписка з рахунку НОМЕР_8 /UAH за період: 10.11.2021 20.05.2024».

Отже, Оспорювані правочини стали підставою для визнання кредиторських вимог Банку до Боржника, підставність та обґрунтованість таких вимог була досліджена судами всіх інстанцій, жоден з кредиторів Боржника в т.ч. й Позивач не заперечували проти їх визнання і не заявляли про недійсність їх правових підстав.

В подальшому, Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 апеляційну скаргу ТОВ «Рєалтрейд» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.01.2025 у справі №903/534/23 задоволено, ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.01.2025 у справі № 903/534/23 скасовано та прийнято нове рішення, яким частково задоволено заяву ТОВ «Рєалтрейд» про визнання ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» заінтересованим кредитором стосовно боржника ТОВ «Авіон+».

Визнано ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» заінтересованим кредитором стосовно боржника ТОВ «Авіон +».

Суд апеляційної інстанції встановив, що засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» з часткою 100% в статутному капіталі з 24.03.2014 та - засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Авіон+» з часткою 100% в статутному капіталі в період з 27.08.2020 до 19.08.2022 є одна й та сама - особа ОСОБА_1 .

За висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на зазначене та наявне у законодавстві тлумачення понять «заінтересовані особи», «пов`язані особи», «кінцевий бенефіціарний власник», «заінтересовані особи стосовно боржника», «контроль», враховуючи те, що засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» (з 24.03.2014) та ТОВ «Авіон+» (з 27.08.2020 до 19.08.2022) з часткою 100% в статутному капіталі є ОСОБА_1 , є ознакою заінтересованої особи ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» стосовно боржника в розумінні статті 1 КУзПБ, зокрема, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи.

Постановою Верховного Суду від 29.07.2025 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (щодо часткового задоволення клопотання про визнання заінтересованим кредитором щодо боржника) від 18.03.2025 у справі № 903/534/23 залишено без змін.

Згідно з ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційного значення набувають лише встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи.

Факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- обставина встановлена судовим рішенням;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи або особа, які брали участь у попередній справі.

Преюдиційними є факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення й окреслюється його суб`єктивними і об`єктивними межами, згідно з якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники, не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Подібний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 6 вересня 2022 року у справі №640/10625/21. У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі N 910/11287/16, від 19.12.2019 у справі N 520/11429/17.

Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі N 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі N 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі N 910/11287/16.

Таким чином, на ТОВ «Авіон+» покладено відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», яке визнано судом заінтересованим кредитором стосовно ТОВ «Авіон +», в сумі 97058630,14 грн.

В подальшому, ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» частково погашено заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк», в результаті чого на дату подання позову згідно даних останнього доступного кредиторам реєстру вимог кредиторів розмір заборгованості ТОВ «Авіон +» за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» складає 43 400 000 грн.

Як слідує з матеріалів основної справи, 05.06.2025 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» (надалі - Фінансова компанія/ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс») укладено Договір про відступлення права вимоги №1, згідно з п.1.1. якого Банк відступив Фінансовій компанії право вимоги до ТОВ «Партнер-Дістрібьюшн» та ТОВ «Авіон+» за Кредитним договором, а також усі права за Договорами забезпечення (надалі - Договір відступлення права вимоги 1).

Згідно з визначенням, наведеним в розділі «Тлумачення термінів» Договору відступлення права вимоги 1, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги Банку до ТОВ «Партнер-Дістрібьюшн» та ТОВ «Авіон+», строк платежу за якими настав, а також за якими виникне в майбутньому, щодо погашення (сплати) Заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі Кредитного договору; усі права Банку за договорами забезпечення; інші права Банку, що виникають з Кредитного договору.

Відповідно до п.1.2. Договору відступлення права вимоги 1, ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» після переходу до нього Права вимоги стає кредитором за Кредитним договором, укладеними між Банком і Боржниками та одержує всі права Банку в Кредитному договорі та у Договорах забезпечення, у т.ч. отримує право замість Банку вимагати від Боржника(ків) належного виконання зобов`язань та обов`язків за Кредитними договорами, а також вимагати від зобов`язаних осіб за Договорами забезпечення належного виконання ними Договорів забезпечення. Права Банку за Кредитним договором, Договорами забезпечення переходять до ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

При цьому, ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» набуває статус кредитора за Кредитними договорами та кредитора/заставодержателя/ іпотекодержателя за всіма зобов`язаннями, що виникають із Договорів забезпечення та забезпечують виконання Боржниками їх зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення.

Згідно з п. (в) п. 2.1. Договору відступлення права вимоги 1, Банк гарантує, що після передачі Права вимоги за цим Договором та підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги не матиме жодних претензій до Боржників, Поручителів, Іпотекодавців та Заставодавців щодо сплати Заборгованості за Кредитним договором та виконання зобов`язань за Договорами забезпечення.

У відповідності до п. 5.1. Договору про відступлення права вимоги 1 між Банком та Фінансовою компанією, Ціна відступлення Права вимоги становить 42550000,00 грн., без ПДВ (відповідно до пункту 196.1.5 Податкового кодексу України операція відступлення прав вимоги не є об`єктом оподаткування ПДВ).

Факт оплати Ціни відступлення за Договором про відступлення права вимоги 1 ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» на користь Банку підтверджується платіжними інструкціями № 2714, 2715 на суму 42550 000 грн. від 05.06.2025.

Відповідно до п. 4.1. Договору відступлення права вимоги 1 Право вимоги до Боржників від Банку до Фінансової компанії переходить з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги. 05.06.2025 між Банком та Фінансовою компанією підписано Акт прийому передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги №1 від 05.06.2025.

05.06.2025 між Банком та Фінансовою компанією укладено Договір відступлення права вимоги за договором застави № 429 CL/PL3 від 13.09.2021 (надалі - Договір відступлення за Договором застави 1).

Відповідно до п. 4.6. Договору відступлення права вимоги 1, Фінансова компанія має повні та невід`ємні права Кредитора, передбачені Цивільним та Господарським Кодексом України, та має повне необмежене діючим законодавством України право здійснювати наступне відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення без будь-якого погодження такого відступлення з Банком.

Відповідно до п. 4.4.2. Договору відступлення за Договором застави 1, Новий Заставодержатель має право самостійно та на власний розсуд відступати усі та будь-які права, набуті відповідно до цього Договору, повністю або в частині незалежно від згоди на те Первісного Заставодержателя, Боржника, Заставодавця чи будь-яких інших осіб у будь-який спосіб відповідно до умов чинного законодавства.

Отже, Банк відступив своє право вимоги у повному обсязі за Кредитним договором та Договором застави на користь Фінансової компаній, а остання мала необмежене право щодо подальшого відступлення набутих прав вимоги за Кредитним договором та Договором застави.

05.06.2025 між Фінансовою компанією та ТОВ «ЧАСОПИС ПЛЮС» (надалі - Новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 26/05-25-1, згідно з п.1.1. якого Фінансова компанія відступила право вимоги до ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та ТОВ «Авіон+», що належать Фінансовій компанії на підставі Кредитного договору та Договору про відступлення права вимоги №1 від 05.06.2025, укладеного між Фінансовою компанією та Банком, а також усі права за Договорами забезпечення(надалі - Договір відступлення права вимоги 2).

Згідно з визначенням, наведеним в розділі «Тлумачення термінів» Договору відступлення права вимоги 2, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги Фінансової компанії до ТОВ «Партнер-Дістрібьюшн» та ТОВ «Авіон+», строк платежу за якими настав, а також за якими виникне в майбутньому, щодо погашення (сплати) Заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі Кредитного договору; усі права Фінансової компанії за договорами забезпечення; інші права Фінансової компанії, що виникають з Кредитного договору.

Згідно з п. 1.2. Договору відступлення права вимоги 2, Права Фінансової компанії за Кредитним договором, Договорами забезпечення переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. При цьому Новий кредитор набуває статус кредитора за Кредитними договорами та кредитора/заставодержателя/ іпотекодержателя за всіма зобов`язаннями, що виникають із Договорів забезпечення та забезпечують виконання Боржниками їх зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення.

Згідно з п. (в) п. 2.1. Договору відступлення права вимоги 2, Фінансова компанія гарантує, що після передачі Права вимоги за цим Договором та підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги не матиме жодних претензій до Боржників, Поручителів, Іпотекодавців та Заставодавців щодо сплати Заборгованості за Кредитним договором та виконання зобов`язань за Договорами забезпечення.

Відповідно п. 5.1., 5.2. Договору про відступлення права вимоги 2, ціна відступлення Права вимоги становить 43311000 грн, без ПДВ (відповідно до пункту 196.1.5 Податкового кодексу України операція відступлення прав вимоги не є об`єктом оподаткування ПДВ). Сторони домовились, що в рахунок Ціни відступлення за цим Договором зараховується сума грошових коштів у розмірі 43311000 грн., сплачена Новим кредитором Первісному кредитору на підставі Попереднього договору про відступлення права вимоги від 05 червня 2025 року, укладеного між Первісним кредитором та Новим кредитором.

Факт оплати Ціни відступлення за Договором про відступлення права вимоги 2 ТОВ «ЧАСОПИС ПЛЮС» на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» підтверджується платіжними інструкціями № 4700, 4702 на суму 43 311 000 грн. від 05.06.2025.

Відповідно до п. 4.1. Договору відступлення права вимоги 2, Право вимоги до Боржників від Фінансової компанії до Нового кредитора переходить з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги.

05.06.2025 між Фінансовою компанією та ТОВ «ЧАСОПИС ПЛЮС» підписано Акт прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги 2.

Згідно з п. 2 Акту прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги 2, Фінансова компанія передала, а Новий кредитор прийняв усі права Первісного кредитора за Договорами забезпечення, що вказані в Договорі.

05.06.2025 між Банком та Фінансовою компанією підписано Акт прийому передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги № 1 від 05.06.2025 року.

05.06.2025 між Фінансовою компанією та ТОВ «ЧАСОПИС ПЛЮС» укладено Договір відступлення права вимоги за договором застави № 429 CL/PL3 від 13.09.2021 (надалі- Договір відступлення за Договором застави 2).

Таким чином, Фінансовою компанією відступлене, набуте нею від Банку, право вимоги у повному обсязі за Кредитним договором та Договором застави, а тому кредитором за Кредитним договором та Договором застави є ТОВ «ЧАСОПИС ПЛЮС», як правонаступник Банку.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 задоволено клопотання ТОВ «Часопис Плюс» про заміну сторони (кредитора) правонаступником. Замінено Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» (вул.Городоцька,174, офіс 18, м.Львів, Львівська область, 79022, ).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі № 903/534/23 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард Дистрибуції» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач доводить, що укладені між АТ «Креді Агріколь Банк», ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та ТОВ «Авіон+» правочини:

- Договір про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021;

- Договір про зміни № 3 від 10.11.2021 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021;

- Договір про зміни № 4 від 24.12.2021 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021;

- Договір про зміни № 5 від 29.12.2022 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021;

- Договір про зміни № 6 від 27.04.2023 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021;

- Договір про зміни № 7 від 05.06.2023 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021 укладені боржником із заінтересованою особою та є такими, за якими боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, що є підставою для визнання їх недійсними на підставі частини другою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Вважає, що за своєю правовою природою для ТОВ «Авіон+» Договір про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 є основним договором, оскільки саме за цим договором ТОВ «Авіон+» набуло прав та обов`язків по відношенню до АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, зокрема надало згоду з усіма умовами Основного Договору (пункт 2 Договору про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021), у тому числі з умовами Основного Договору про солідарну відповідальність, викладеними у розділі 10.Інші умови Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021.

Договори про зміни № 3 - 7 до Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021 для ТОВ «Авіон+» є додатковими договорами, похідними від основного, оскільки ними було змінено умови Договору про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021, які набули для чинності для ТОВ «Авіон+» в силу укладення Договору про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021.

З врахування викладеного, позивач доводить, що недійсність основного договору призводить до недійсності додаткових договорів до нього, оскільки недійсний договір не може бути змінено.

Як зазначалось вище, ТОВ «Авіон+» виступило солідарним боржником заінтересованої особи ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» у її зобов`язаннях як позичальника перед АТ «Креді Агріколь Банк» за Договором про надання банківських послуг (по суті - Кредитному договору).

Обставини справи, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, свідчать, що на дату укладення Договору про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, згідно пункту 2 якого ТОВ «Авіон+» було введено до складу клієнтів за Основним Договором, а також ТОВ «Авіон+» заявило і гарантувало Банку, що «він ознайомлений та згодний з усіма умовами Основного Договору», у тому числі з умовою про солідарну відповідальність за виконання зобов`язань ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», розмір зобов`язань останнього перед банком складав 70 000 000,00 грн.

Таким чином, укладенням Договору про зміни № 2 від 13.09.2021 до Договору про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021, ТОВ «Авіон+» взяло на себе зобов`язання солідарно відповідати за виконання зобов`язань ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» перед Банком в розмірі 100000000,00 грн (70000000,00 грн - вже отриманих на дату укладення та 30000000,00 грн - отримання яких передбачене зазначеним Договором), в той час як ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» прийняло на себе зобов`язання солідарно відповідати за зобов`язаннями ТОВ «Авіон+» перед Банком в розмірі 30 000 000,00 грн, отримання яких передбачене зазначеним Договором.

Отже, ТОВ «Авіон+» взяло на себе зобов`язання солідарно відповідати перед Банком за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» в розмірі 70 000 000,00 грн без відповідних майнових дій іншої сторони.

Наслідком укладення вказаних договорів із заінтересованою особою стало включення грошових вимог АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Авіон+» в розмірі 97 058 630,14 грн в реєстр вимог кредиторів, які виникли за зобов`язаннями заінтересованої особи ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» внаслідок вказаного солідарного зобов`язання ТОВ «Авіон+».

Вважає, що оспорювані правочини укладено у межах трирічного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Авіон+», вони є такими, що укладені в межах сумнівного (підозрілого) періоду та до них підлягає застосуванню стаття 42 КУзПБ

Доводить, що очевидним є факт, що засновник ТОВ «Авіон+», будучи одночасно засновником позичальника ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за основним зобов`язанням - Договором про надання банківських послуг (договором про надання кредиту), маючи юридичну та фактичну можливість здійснювати вплив на діяльність підконтрольних йому товариств, вийшов за межі майнових інтересів та мети господарської діяльності ТОВ «Авіон+», порушуючи обов`язки добросовісної та розумної поведінки діяв в інтересах іншої підконтрольної йому юридичної особи, що можна розцінювати як зловживання корпоративними правами.

Вважає, що укладання оскаржуваних договорів, за якими у ТОВ «Авіон+» виникло солідарне зобов`язання за виконання зобов`язань іншої підконтрольної засновнику юридичної особи ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», свідчить про явне зловживання зі сторони засновника ТОВ «Авіон+» та нанесення шкоди майновому становищу товариства, що призвело до порушення прав ТОВ «Авіон+» та його кредиторів.

Відповідно до частини першої статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

При укладенні договору сторони мають переслідувати легітимну мету. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети її здійснення. Така мета не може бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, ухилення від сплати податків, привласнення коштів без належних підстав тощо.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також, необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Установивши, що оспорювані положення спірних кредитних договорів не порушують прав позивача, господарський суд вдався до перевірки правочину на його відповідність вимогам закону внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Розгляд та захист порушених прав у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ.

Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, вчинених ним після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Зокрема, згідно з частиною 2 зазначеної статті правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Разом з тим згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, в постановах від 28.10.2021 у справі №911/1012/13, від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, укладення боржником договору поза межами відповідного "підозрілого періоду", визначеного статтею 42 КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України чи інших законів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Також, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Подібний за змістом висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника.

Стаття 42 КУзПБ є спеціальною щодо загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів боржника недійсними, оскільки наведена норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 02.10.2019 у справі №587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 19.11.2019 у справі №918/204/18).

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. У цьому висновку Верховний Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 20.02.2020 у справі №922/719/16, від 28.09.2021 у справі №21/89б/2011(913/45/20), від 16.11.2022 у справі №44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 у справі №910/18376/20(918/445/22).

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Cуб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування певних способів захисту.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Водночас, Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18(914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зокрема, за змістом преамбули КУзПБ одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.

Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Господарський суд приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Отже, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом б частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт б частини першої статті З ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання зловживання правом передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) використовувала/ використовували право на зло; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів /умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник мас уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2021року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), пункти 76.3, 76.5).

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є вживанням права на зло. За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Також, законодавством про банкрутство (частина перша статті 42 КУзПБ) кредитор у справі про банкрутство наділений повноваженнями на звернення до суду у справі про банкрутство про визнання недійсними окремих угод боржника, вчинених у підозрілий період (за три роки до моменту відкриття провадження у справі та під час процедури банкрутства). У такому випадку кредитор діє на захист прав боржника, маючи похідний інтерес (постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадженням 14-122цс20, пункт 78)) щодо задоволення грошових вимог у справі про банкрутство за рахунок активів боржника.

КУзПБ є спеціальним нормативним актом, у якому поєднуються норми матеріального та процесуального права, що регулюють неплатоспроможність, а за відсутності відповідного регулювання за цим Кодексом застосовуються загальні приписи ГПК України, ЦК України, Господарського кодексу України та інших нормативних актів (частина шоста статті 12 ГПК України).

Особливістю провадження у справі про банкрутство є велика кількість учасників провадження, на відміну від позовного провадження, яке учасниками справи визнає сторін і третіх осіб (частина перша статті 41 ГПК України). Так, абзацами двадцять другим і двадцять четвертим частини першої статті 1 КУзПБ до учасників у справі про банкрутство віднесено сторін (конкурсних кредиторів (представника комітету кредиторів), забезпечених кредиторів, боржника (банкрута)), а також: арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представника органу місцевого самоврядування, представника працівників боржника, уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інших учасників справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Відтак у справі про банкрутство воює в ході провадження можуть заявлятися (чи вибувати) нові учасники справи.

Також, частиною другою статті 7 КУзПБ визначено юрисдикційність господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник; спорів з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спорів про визнання недійсними результатів аукціону; спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спорів про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спорів про стягнення заробітної плати; спорів про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спорів щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавством про банкрутство розширено межі щодо можливості залучення до провадження у справі різних осіб (учасників провадження) задля досягнення процесуальної економії розгляду всіх спорів щодо активів боржника у межах єдиного провадження - провадження у справі про банкрутство та прискорення самого провадження у справі про банкрутство, яке часто зупинялося для розгляду спорів окремих учасників у різних провадженнях у судах різних юрисдикцій.

Боржник і кредитор у справі про банкрутство зазвичай виступають як протилежні сторони процесу. Однак у випадку, якщо кредитор звертається до суду з вимогою про визнання недійсними угод боржника, укладених за три роки до порушення справи про банкрутство або у процедурі банкрутства (підозрілі правочини), зазначаючи про недобросовісність дій боржника, кредитор фактично діє в інтересах боржника, оскільки його недобросовісний орган управління вчинив дії з відчуження активів боржника на шкоду всім кредиторам неплатоспроможного боржника (частина перша статті 42 КУзПБ). Такий позов є подібним до інституту похідного позову, характерного для позовного провадження (стаття 54 ГПК України).

Обмеживши строки процедури банкрутства, законодавець у той же час наділив кредитора, боржника, як і арбітражного керуючого, спеціальними повноваженнями щодо визнання недійсними угод боржника, передбачивши при цьому настання спеціального наслідку визнання недійсними таких угод - обов`язок кредитора, який отримав майно боржника, повернути його до складу ліквідаційної маси, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент учинення правочину (частина третя статті 42 КУзПБ).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц зауважила, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Статтею 216 Цивільного кодексу України врегульовано наслідки недійсності правочину. Згідно з частиною 1 зазначеної статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 3 статті 42 КУзПБ також передбачено, що в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною 1 або 2 цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 щодо застосування норм частини 3 статті 216, частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України виснував, зокрема, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Як слідує з матеріалів справи, зазначені договори є трьохсторонніми, вони укладені між Боржником, ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та Банком, який не є заінтересованою особою стосовно Боржника.

Так, за результатом укладення Договір про зміни №2 від 13.09.2021 Боржник 10.11.2021 отримав від Банку транш кредитування в сумі 30 000 000,00 гривень для здійснення власної господарської діяльності.

Отже, Банк в повному обсязі виконав взяті на себе за Оспорюваними договорами зобов`язання і надав Боржнику за кредитною заявкою № 5 від 10.11.2021 в розпорядження грошові кошти в розмірі 30 000 000, 00 грн є преюдиційною обставиною, то доводи Позивача про те, що Оспорювані правочини підлягають визнанню недійсними з підстави того, що вони «є такими, за якими боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони» є спростованими.

При цьому, в забезпечення виконання зобов`язання Боржник передав в забезпечення Банку за Договором застави № 429 CL/PL3 власного рухомого майна лише на суму 4991500,00 гривень (що забезпечує тільки 17% від суми отриманого кредиту).

У день укладення оскаржуваного Договору про зміни №2 від 13.09.2021 ТОВ«ЕЛТІКС+» уклало із Банком Договір поруки № 429CL/S5 від 13.09.2021, за яким виступило солідарним боржником ТОВ«АВІОН+» та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором про надання банківських послуг № 429CL від 26.03.2021 (т.2, а.с.102-104).

13.09.2021 ТОВ«ПРЕЗЕНТ+» виступило майновим поручителем солідарних позичальників та за Договором іпотеки № 429CL/M6 передало Банку в забезпечення комплекс нежитлових будівель вартістю 7 000 000,00 гривень.

13.09.2021 ТОВ «ТРАПЕЗА+» як майновий поручитель Боржника та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором іпотеки № 429CL/M7 передало Банку в забезпечення нерухоме майно вартістю близько 8 200 000,00 гривень.

13.09.2021 ТОВ «СКАДОВСЬК ЕСТЕЙТ» як майновий поручитель Боржника та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором іпотеки № 429CL/M8 передало Банку в забезпечення торгівельну базу вартістю близько 2 600 000,00 гривень.

13.09.2021 ТОВ«ФІРМА «КОРАБЕЛ» як майновий поручитель Боржника та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором іпотеки № 429CL/M9 передало Банку в забезпечення нерухоме майно вартістю близько 29 300 000,00 гривень.

ТОВ«РЕЕЛТІ ЦЕНТР» як майновий поручитель Боржника та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором іпотеки № 429CL/M10 від 13.09.2021 передало Банку в забезпечення нерухоме майно вартістю близько 47 100 000,00 гривень, а за Договором іпотеки № 429CL/M12 від 24.12.2021 - вартістю близько 171 000,00 гривень.

16.11.2021 ТОВ«РІТЕЙЛ ПІВДЕНЬ» як майновий поручитель Боржника та ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором іпотеки № 429CL/M11 передало Банку в забезпечення нерухоме майно вартістю близько 5 400 000,00 гривень.

24.12.2021 ТОВ«ЗАХІДРЕСУРС-ПЛЮС» як майновий поручитель Боржника та ТОВ«Партнер Дістрібьюшн» за Договором іпотеки № 429CL/M13 передало Банку в забезпечення нерухоме майно вартістю близько 9 100 000,00 гривень.

Отже, з рахуванням викладеного вбачається відсутність неправомірної поведінки чи зловмисного умислу заінтересованою особи, ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», на погіршення майнового стану Боржника чи покладення на нього зобов`язань без відповідних дій ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» при укладені оспорюваних правочинів.

При цьому розмір забезпечення рухомим та нерухомим майном ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» ТОВ «ПРЕЗЕНТ+», ТОВ «ТРАПЕЗА+», ТОВ «СКАДОВСЬК ЕСТЕЙТ», ТОВ «ФІРМА «КОРАБЕЛ», ТОВ «РЕЕЛТІ ЦЕНТР», ТОВ «РІТЕЙЛ ПІВДЕНЬ», ТОВ «ЗАХІДРЕСУРС-ПЛЮС» становить більше 100 млн гривень.

Зазначене є свідченням вжиття заінтересованою особою реальних заходів для зменшення заборгованості Боржника за Договором, добросовісну поведінку ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» як сторони оспорюваних правочинів.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи №903/534/23 та реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+», який поданий ліквідатором 28.01.2026 (справа №903/534/23, т.163, а.с.180-186), саме ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» (заінтересована особа у спірних правочинах) сприяло зменшенню суми кредиторської заборгованості Боржника за Договором, яка була визнана судом у даній справі.

Після відкриття провадження у справі №903/534/23 про неплатоспроможність Боржника ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» продовжувало сплачувати заборгованість за нарахованими процентами за Договором, а у грудні 2024 сплатило 50 000 000,00 гривень в погашення спільного боргу за тілом кредиту (17.12.2024 - 10 000 000,00 гривень та 23.12.2024 ще 40 000 000,00 гривень), даний факт не заперечується і позивачем.

Отже, суд приходить до висновку, що сума боргу в 127389452,06 грн за Договором, розрахована станом на 23.06.2023 та визнана судами при розгляді справи №903/534/23, зменшилась до 43400000,00 грн.

З врахуванням вище викладеного, зазначене є свідченням вжиття заінтересованою особою реальних заходів для зменшення заборгованості Боржника за Договором, добросовісну поведінку ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», як сторони оспорюваних правочинів.

ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Оспорюваними правочинами не є кредитором щодо Боржника та немає права вимагати у нього виконання зобов`язання за Кредитним договором, а тому Оспорювані правочини не є такими, що укладені Боржником із заінтересованою особою в розумінні ст. 42 КУЗПБ. Доказів заінтересованості Банку щодо Боржника Позивачем не надано.

ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та ТОВ «Авіон+» за Оспорюваними правочинами є солідарними боржниками перед кредитором - Банком.

Відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Чинне законодавство встановлює для солідарних боржників гарантію у формі права регресу, в разі якщо боржник виконує не лише свою частину зобов`язання, а й частину зобов`язання іншого солідарного боржника.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, доводи Позивача, що «на ТОВ «Авіон+» покладено відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», яке визнано судом заінтересованим кредитором стосовно ТОВ «Авіон +» в сумі 97 058 630,14 грн.» є маніпулятивними, адже у ТОВ «Авіон+» за Оспорюваними правочинами чітко визначений розмір його заборгованості перед Банком, як кредитором, з яким він уклав правочин, а пряма норма ст. 544 ЦК України передбачає право регресу для ТОВ «Авіон+» в разі виконання ним зобов`язання за солідарного боржника ТОВ «Партнер Дістрібьюшн».

Судом враховано, що позивач оскаржив договори коли Банк здійснив відступлення права вимоги за ними на користь ТОВ «Часопис Плюс», що робить підставним висновок про те, що дійсною метою позову Позивача є не захист його прав, як кредитора, не захист прав Боржника з метою збільшення ліквідаційної маси, а виключно усунення від конкурсного процесу правонаступника Банку - ТОВ «Часопис Плюс», оскільки при розгляді заяви про визнання грошових вимог представниця ТОВ «Реалтрейд» не заперечувала проти визнання грошових вимог Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк".

З врахуванням вищевикладеного, позивачем не доведено наявність негативних наслідків для позивача, як кредитора, які безпосередньо вплинули на можливість погашення його вимог. Не доведено наявність правового зв`язку між оспорюваними правочинами і зменшенням майна Боржника. Станом на дату укладення Оспорюваних правочинів у Боржника не існувало жодних невиконаних зобов`язань, він не перебував у стані неплатоспроможності. Укладення Оспорюваних правочинів не призвело до приховування активів Боржника.

Також, визнання недійсними Оспорюваних правочинів не призведе до збільшення ліквідаційної маси Боржника і, як наслідок, можливості кредиторів в т.ч. і Позивача отримати задоволення своїх вимог за рахунок повернення майна боржника до ліквідаційної маси, а навпаки, кредитори Боржника та Боржник не зможуть розраховувати на погашення його заборгованості за кредитним Договором за рахунок майна майнових поручителів та майна його фінансового поручителя. Застосування реституції за Оспорюваними договорами, як наслідку його недійсності, призведе до обов`язку Боржника повернути ТОВ «Часопис Плюс», як правонаступнику Банку, грошові кошти у розмірі визнаних кредиторських вимог 25339321,92 грн. та 4991500,00 грн - як такі, що забезпечені заставою.

Суд приходить до висновку, що метою позову Позивача, як кредитора, є не захист його права на отримання задоволення своїх вимог до Боржника за рахунок ліквідаційної маси. Метою позову Позивача є - встановити відсутність права вимоги у ТОВ «Часопис Плюс», як правонаступника Банку, до Боржника за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Кредитним договором (визнаними судами в справі про банкрутство).

Разом з цим, задоволення позову матиме своїм наслідком зменшення ліквідаційної маси та порушення прав інших кредиторів на задоволення своїх вимог, зокрема, за рахунок заставного майна. Отже, оспорювані правочини не порушують жодних прав Позивача, як кредитора.

Позивач при зверненні з позовом про визнання недійсним оспорюваних правочинів не довів наявності у нього порушеного права у зв`язку з їх укладенням та обрав неефективний спосіб захисту, адже не довів яким чином визнання Оспорюваних правочинів недійсним сприятиме відновленню його порушеного права, як кредитора.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 28.11.2019 у справі №918/150/19, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Щодо вимоги про визнання відсутнім право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон +» () як солідарного боржника за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 з подальшими змінами та доповненнями, та відповідний йому солідарний обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Договором про надання банківських послуг № 429 CL від 26.03.2021 з подальшими змінами та доповненнями, судом враховано наступне.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 задоволено клопотання ТОВ «Часопис Плюс» про заміну сторони (кредитора) правонаступником. Замінено Банк на його правонаступника - ТОВ «Часопис Плюс».

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі №903/534/23 апеляційну скаргу ТОВ «Авангард Дистрибуції» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі № 903/534/23 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У вказаних вище судових рішеннях встановлено, що право вимоги до Боржника перейшло від Банку до ТОВ «Часопис Плюс» на підставі чинних, не оспорений, дійсних правочинів, а саме:

1. Договору про відступлення права вимоги №1 від 05.06.2025 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та Акту прийому передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги № 1 від 05.06.2025 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс».

2. Договору про відступлення права вимоги № 26/05-25-1 від 05.06.2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та ТОВ «Часопис плюс» та Акту прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги № 26/05-25-1 від 05.06.2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та ТОВ «Часопис плюс».

3. Договору відступлення права вимоги за договором застави № 429 CL/PL3 від 13.09.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» від 05.06.2025.

4. Договору відступлення права вимоги за договором застави № 429 CL/PL3 від 13.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та ТОВ «Часопис плюс» від 05.06.2025.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19).

Договори за якими ТОВ «Часопис Плюс» набуло право вимоги до Боржника захищені презумпцією дійсності правочину, є дійсними, а, отже, створюють всі права, які ними передбачені в т.ч. право вимоги до Боржника, як солідарного боржника за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» за Кредитним договором.

Рішення судів у справі № 903/534/23, якими у встановленому законом порядку визнано кредиторські вимоги Банку до Боржника в тому числі за зобов`язаннями ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», - чинні та не скасовані.

Таким чином, вказана позовна вимога Позивача є необґрунтованою та безпідставною і спростовується правочинами захищеними презумпцією дійсності та чинними рішеннями судів.

З огляду на таке, Суд не вбачає підстав для висновку, що визнання недійсним Договору, частково виконаного заінтересованою особою боржника. Наведене свідчить про неефективність обраного Позивачем способу захисту своїх прав.

Оскільки обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною імперативною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин, це виключає необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника (подібні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН+", Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн", Товариства з обмеженою відповідальністю "Часопис Плюс", Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «Херсонський хлібокомбінат» про визнання договорів недійсними та визнання відсутнім право вимоги, в межах справи №903/534/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" про банкрутство, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення суду підписане 02.02.2026.

Суддя І. О. Гарбар