ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"27" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/26/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

дослідивши матеріали позовної заяви (вх.№27/26 від 05.01.2026)

за позовом: Фізичної особи-підприємця Капустіна Дениса Геннадійовича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 )

про визнання правочину дійсним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Капустін Денис Геннадійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд визнати дійсним договір про закупівлю товарів за державні кошти № 515-25 від 18.11.2025, укладений між позивачем та відповідачем, а також зобов`язати позивача поставити ІР відеокамеру VSEVID VSD-SP404CI-ВХ (v3.0) в комплекті виробника (ІР камера спостереження Vsevid VSD-SP404CI-ВХ (v3.0) - 1 шт, сонячну панель Vsevid - 1 шт, АКБ Vsevid - 1 шт, карту пам`яті 64 Гб Vsevid - шт) у строк до 31.12.2025, зобов`язати відповідача сплатити до 31.12.2025 за товар грошові кошти у розмірі 237500,00 грн без ПДВ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2026 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Капустіна Дениса Геннадійовича (вх. № 27/26 від 05.01.2026) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

22.01.2026 через відділ документального забезпечення (канцелярія) до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання позивача (вх. №2389/26) про усунення недоліків позовної заяви, подане на виконання ухвали суду від 12.01.2026, згідно якого позивачем частково виконані вимоги пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК щодо зазначення прохальної частини позовної заяви, в якій визначені та заявлені вимоги до відповідача у справі і визначено коло учасників справи, та здійснено посилання на певні статті ЦК та ГК України, а також надано докази доплати судового збору, докази надсилання позовної заяви з додатками відповідачу та документи, на які позивач посилався у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог.

Додатково суд зауважує, що 19.01.2026 позивачем у системі «Електронний суд» була сформована заява (вх. № 2029/26) про усунення недоліків, тотожна за змістом вищенаведеному клопотанню, що надійшло до суду засобами поштового зв`язку.

Водночас, під час дослідження наданої позивачем заяви про усунення недоліків та доданих до неї документів, суд дійшов висновку, що визначені ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2026 недоліки позовної заяви позивачем усунуто не в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху, судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких саме у спосіб, встановлений судом, позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Так, до поданого клопотання ФОП Капустіним Д.Г., серед іншого, додано позовну заяву, датовану від 14.01.2026, в якій викладені наступні позовні вимоги: визнати договір про закупівлю товарів за державні кошти № 515-25 від 18.11.2025, укладений між позивачем та відповідачем, незаконно розірваним в односторонньому порядку зі сторони відповідача; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу нанесені матеріальні збитки (упущену вигоду) у розмірі 157700,00 грн згідно договору про закупівлю товарів за державні кошти № 515-25 від 18.11.2025.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (зокрема, постанови Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №910/13267/18, від 03.08.2020 №911/2139/19, від 22.03.2023 у cправі №922/3639/16).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц виснувала, що: « 59. …в разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

60. Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

61. Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

62. Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами".

Подібні правові позиції Верховний Суд навів також у постановах від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, від 13.08.2024 у справі № 914/3080/20.

Господарський суд зазначає, що у поданій позивачем заяві від 14.01.2026 він фактично відмовляється від попередніх позовних вимог, адже, навіть, якщо ототожнити вимоги позивача про визнання договору дійсним або незаконно розірваним, позивач, проте замість попередньої вимоги про зобов`язання сплатити за товар грошові кошти у розмірі 237500,00 грн, просить зобов`язати відповідача відшкодувати йому матеріальні збитки (упущену вигоду) в сумі 157700,00 грн.

Суд також відзначає, що питання про прийняття судом заяв про відмову від позову, зміну предмету чи підстав позову, зменшення/збільшення позовних вимог, у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, вирішуються судом після прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Також суд звертає увагу на те, що питання усунення недоліків позовної заяви визначається на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі. Подальші заяви, у тому числі про зміну предмету чи підстав позову, підлягають розгляду після відкриття провадження у справі.

Між тим, на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі або повернення позовної заяви після постановлення судом ухвали про залишення позовної заяви без руху з підстав, вказаних в ухвалі суду, суд вирішує єдине питання - чи були усунуті позивачем недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, подання позивачем заяви про усунення недоліків із долученням до неї позовної заяви, яка за своїм змістом відповідає заяві про зміну предмету чи підстав позову, не є усуненням недоліків позовної заяви, про які прямо зазначено в ухвалі господарського суду про залишення позовної заяви без руху, а фактично змінено позовну заяву, яку суду слід знову оцінювати з формальних підстав.

Водночас, суд наголошує, що в ухвалі від 12.01.2026 судом було роз`яснено позивачу положення пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України та статтей 4, 6 Закону України «Про судовий збір», а також зазначено про необхідність надати докази доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Між тим, як вбачається з поданої заяви та додатків до неї, позивачем залишено поза увагою вказані недоліки позовної заяви, оскільки матеріали заяви так і не містять вищезазначених доказів доплати судового збору, передбаченого законом.

Так, суд повторно наголошує, що згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини 2 статті 4), а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 2 частини 2 статті 4).

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3028,00 грн.

Зі змісту прохальної частини позову від 14.01.2026, поданого в межах усунення недоліків попередньої позовної заяви, вбачається, що хоча позивачем і виключено одну позовну вимогу щодо його зобов`язання поставити товар, однак заявлено одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, оскільки вимогу про зобов`язання відповідача сплатити грошові кошти суд розцінює фактично як вимогу про стягнення з відповідача відповідних коштів, які передбачають окремий їх розгляд та захист судом, а також прийняття рішення щодо кожної вимоги.

Відтак, з урахуванням розміру заявлених позовних вимог у сумі 157700,00 грн, які носять майновий характер та однієї вимоги немайнового характеру, а також того, що позов пред`явлено до суду у паперовій формі, позивачу слід було сплатити судовий збір за подання цього позову в розмірі 6 056,00 грн (3028 грн (мінімальна ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви)*2 = 6056 грн).

В свою чергу, у якості доказу сплати судового збору за подання даного позову заявником повторно надано платіжну інструкцію від 19.12.2025 № 8400-5485-2697-5220 на суму 3028,00 грн, яка вже була врахована судом, а також платіжну інструкцію від 15.01.2026 № 8403-2625-7318-1529 на суму 2365,50 грн. Проте, зазначений розмір судового збору є меншим, ніж передбачений законом, а тому суд дійшов висновку про порушення позивачем процесуальних норм щодо сплати судового збору, і сума недоплаченого судового збору складає 662,50 грн.

Відтак, суд доходить до висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 12.01.2026 в частині належного виконання вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки клопотання про усунення недоліків позовної заяви (вх. №2029/26 від 19.01.2026, вх. № 2389/26 від 22.01.2026) із доданими до них документами свідчать, що позивачем не надано належних доказів доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Натомість, часткове усунення недоліків, не може вважатись усуненням недоліків у розумінні ст. 174, 176 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі недоліки повинні бути усунуті в повному обсязі.

Відповідності з частинами 4, 6, 7 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що неусунення будь-якого з недоліків позовної заяви у строк, встановлений в ухвалі суду про залишення позову без руху, має наслідком повернення вказаної позовної заяви.

Зазначене свідчить, що причиною повернення позову є не надмірний формалізм суду, а невиконання саме позивачем приписів вказаних вище нормативно-правових приписів та його відповідне відношення до підготовки документів, що надаються суду.

Суд також звертає увагу позивача на те, що:

- системний аналіз наведених вище норм процесуального закону свідчить, що реалізація особою права на подання позову та інших заяв, клопотань до суду здійснюється шляхом дотримання визначеної процесуальним законом процедури (порядку), яка передбачає виконання чітких та передбачуваних вимог Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту заяв, документів, які додаються до них, недотримання яких має відповідні процесуальні наслідки для заявника;

- норми процесуального права побудовані на чіткій позиції дисциплінованості як суду так і учасників справи, а зазначене покладено в основу засад господарського судочинства з метою спрощення судового розгляду справи, скорочення судового розгляду, а також розвитку поваги в учасників справи як один до одного, так і до суду.

При цьому суд звертає увагу на те, що закріплення на конституційному та галузевому рівнях права на звернення до суду за судовим захистом, з якого найчастіше і виводиться принцип доступності правосуддя, означає, що держава гарантує кожній особі можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, а суд зобов`язаний відкрити провадження у справі та вчинити всі необхідні дії щодо надання такого захисту. Проте це не означає, що держава не може на рівні галузевого законодавства передбачити умови, додержання яких внаслідок специфічності діяльності щодо здійснення правосуддя є необхідним для реалізації вказаного права.

Підтвердженням наведеного вище висновку є припис частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України: право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Таким чином, кожен вправі звернутися до господарського суду за захистом своїх прав, проте таке звернення повинно підпорядковуватися процесуальним правилам.

Потрібно наголосити і на тому, що доступ до правосуддя стосується не лише позивача, а й відповідача, до якого звернуті певні вимоги. Відповідачу також закон гарантує дотримання його прав, у тому числі щодо відсутності зловживань позивача чи щодо дотримання строків вирішення спору.

В ухвалі від 12.01.2026 суд детально вказав на виявлені недоліки позовної заяви та надав строк для їх усунення. Наведені в зазначеній ухвалі приписи процесуального закону є цілком чіткими та однозначними.

Попри те, що наведені правила можуть видаватися формальними, це не означає, що їх дотримання не є обов`язковим. Більше того, їх наявність зумовлена потребою в дотриманні певних завдань господарського судочинства, які спрямовані на ефективний, у розумні строки розгляд господарської справи.

Необхідно зауважити, що процесуальний закон визначає за обов`язок позивача надати відповідні підтвердження чи виконати конкретні процесуальні дії саме на стадії відкриття провадження у справі, а не на пізніших стадіях господарського процесу. Суд та інші учасники справи не повинні виконувати ці дії на стадіях, коли це не передбачено. Інший спосіб розуміння цих процесуальних приписів призводить до затягування господарського процесу та можливого порушення строків вирішення спору.

В даному випадку господарським судом було ретельно вивчено матеріали позовної заяви, та, з урахуванням приписів ст.174 ГПК України, надано можливість позивачу усунути недоліки позовної заяви, надати відповідні докази.

За наведених обставин, приймаючи до уваги, що визначений судом в ухвалі від 12.01.2026 строк для усунення недоліків позовної заяви позивача сплив 26.01.2026, позивач своїм правом скористався на власний розсуд, недоліки позовної заяви усунув частково, у зв`язку з чим позовну заяву Фізичної особи-підприємця Капустіна Дениса Геннадійовича слід вважати неподаною і повернути позивачу на підставі частини 4 статті 174 ГПК України.

Слід також зазначити, що статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Статтею 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак, - а отже прийняття до розгляду заяви, поданої без дотримання статтей 162, 164, 172 ГПК України може бути витлумачено як надання переваги заявникові, що є неприпустимим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що право на суд може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом.

Враховуючи наведені норми права, які передбачають порядок звернення до господарського суду та імперативні вимоги, які ставляться до учасників справи з метою дотримання порядку такого звернення, а також практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції, суд зазначає, що передбачений положеннями ГПК України процесуальний механізм залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви у разі не усунення встановлених недоліків позовної заяви, не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя.

Відтак, суд вважає необхідним зазначити, що повернення позовної заяви з підстав, наведених вище, жодним чином не порушує право позивача на справедливий суд у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997) з огляду на те, що таке повернення здійснюється судом через недоліки, які мали місце з боку позивача при поданні позовної заяви у цій справі та їх (недоліків) неусунення при виконанні вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 12.01.2026 (про залишення позовної заяви без руху) у цій справі.

Натомість, неусунення таких недоліків позивачем може призвести до порушення права інших учасників, зокрема, відповідача, на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який має вирішити спір між сторонами щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу позивача на приписи частини 8 статті 174 ГПК України, за змістом яких, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, що у даному випадку свідчить про відсутність перешкод в реалізації позивачем права на доступ до правосуддя.

Керуючись ч. 4 ст. 174, ст.ст. 162, 164, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Капустіна Дениса Геннадійовича (вх.№27/26 від 05.01.2026) до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання правочину дійсним та зобов`язання вчинити дії, з доданими до неї документами - повернути заявнику.

Ухвала набрала законної сили 27.01.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя О.В. Цісельський