ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 Справа № 914/3750/25

за позовом: Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Скоробогатько Ніни Павлівни, м. Львів,

про відшкодування витрат у розмірі 8'301,60 грн.

Суддя Б. Яворський.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Справу розглянуто без судового засідання та виклику сторін.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" до Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця Скоробогатько Ніни Павлівни про відшкодування витрат у розмірі 8'301,60 грн, пов`язаних з проведенням демонтажу самовільно встановленої конструкції зовнішньої реклами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.12.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику представників сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановлено відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Повідомлено сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана позивачу електронним судом, а відповідачу за адресою, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та отримана нею 29.12.2025, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення відповідача та на нього як на особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, покладається організація належного отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійсненням ним такої діяльності. Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на нього (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Відтак, в розумінні ст.242 ГПК України відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі. Також за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18.).

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач самовільно, з порушенням Законів України «Про рекламу», «Про благоустрійнаселених пунктів», постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003р. №2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами», ухвали Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади» (чинних на момент встановлення), «Правил розміщення зовнішньої реклами на території Львівської міської територіальної громади» (зі змінами) затверджених рішенням Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010, встановила рекламні конструкції, без виданого дозволу на розміщення за адресою - вул. Тиктора, 8 у м. Львів. Виконуючи рішення наказ ДЕР ЛМР, позивач здійснив демонтаж та подальше зберігання самовільно встановленої рекламної конструкції із залученням підрядника ФОП Флис Т.І., у результаті чого позивачу було завдано майнової шкоди.

Аргументи відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів спростування наведених позивачем обставин не подав.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Згідно ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться (ст.252 ГПК України).

З моменту відкриття провадження у справі минуло більше 30 днів, відповідач повідомлявся про наявність даного спору, однак відзиву на позовну заяву не подав. Зважаючи на це суд розглянув справу за наявними матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Позивач зазначає, що ФОП Скоробогатько Н.П. отримала погодження щодо встановлення вивіски, згідно поданих проектних документів за адресою вул.Тиктора, 8 м.Львів (відповідь управління охорони історичного середовища від 13.10.2020 №0004-вих.80558). Однак у подальшому відповідач самовільно, з порушенням Законів України «Про рекламу», «Про благоустрій населених пунктів», постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003р. №2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами», ухвали Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади» (чинних на момент встановлення), «Правил розміщення зовнішньої реклами на території Львівської міської територіальної громади», затверджених рішенням Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010, встановила рекламні конструкції, без виданого дозволу на розміщення за адресою: вул. Тиктора, 8 у м. Львові.

30.07.2020 Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» у зв`язку із виявленими порушеннями скеровано на адресу відповідача вимогу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 23/Р-11-1299 із рекомендацією добровільно усунути допущені порушення в термін до 06.08.2020. Повідомлено, що у разі невиконання вимог у добровільному порядку,

конструкції буде демонтовано примусово.

13.08.2020 Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради видано наказ № 69-Д «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами», відповідно до якого КП «Адміністративно-технічне управління» наказано демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами розміщені на вул. Тиктора, 8 у м. Львові.

Відповідачка вимог Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про добровільний демонтаж не виконала.

На підставі зазначеного наказу самовільно встановлені конструкції відповідача демонтовано позивачем із залученням підрядної організації, що підтверджується актом проведеного демонтажу №6 від 18.08.2020.

Демонтаж самовільно встановлених рекламних конструкцій виконав підрядник ФОП Флис Т.І. згідно укладеного договору про надання послуг №10/02/2020 від 10.02.2020.

Оплата наданих послуг по демонтажу самовільно встановлених конструкцій підтверджується рахунком та актом наданих послуг №1808 від 18.08.2020, які долучені до даної позовної заяви, а також платіжною інструкцією №1484 від 21.08.2020. Всього із ПДВ сума за демонтаж та зберігання рекламних конструкцій відповідача становить 8301,60 грн.

Позивачем скеровувались листи-вимоги від 27.08.2020 №2410-10-3066 та від 04.03.2024 №2410-10-877 про повернення витрат, понесених КП «Адміністративно-технічне управління» у зв`язку з демонтажем та зберіганням конструкцій, однак відповідачка їх не оплатила.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (положення ч. 4 ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та у порядку, встановленому цими органами на підставі Типових правил, що затверджені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ від 29.12.2003 № 2067, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Положеннями ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до п. 4.2.10 «Правил розміщення зовнішньої реклами на території Львівської міської територіальної громади», затверджених рішенням виконавчого комітету ЛМР від 21.05.2010 № 569, підставою для розміщення конструкцій зовнішньої реклами є у встановленому порядку виданий дозвіл.

У п. 2.1. «Правил розміщення зовнішньої реклами на території Львівської міської територіальної громади» передбачено, що самовільно встановлений рекламний засіб - рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін.

Примусовий демонтаж конструкції - це засіб для примусового усунення виявленого порушення вимог законодавства про рекламу (самовільного встановлення рекламного засобу), не усунутого суб`єктом господарювання у добровільному порядку.

Згідно п.2.1 «Правил розміщення зовнішньої реклами на території Львівської міської територіальної громади» робочий орган з регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами - орган, уповноважений Львівською міською радою виконувати покладені на нього функції, передбачені Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067.

У межах своєї компетенції робочий орган (Департамент економічного розвитку ЛМР) забезпечує контроль за виконанням вимог Закону України «Про рекламу», Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові усіма особами незалежно від форм власності та відомчої належності. Робочий орган уповноважений у сфері реклами звертатися до юридичних і фізичних осіб з вимогами про усунення виявлених порушень у визначений у вимогах термін.

Відповідно до пункту 13.4 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади», затверджених ухвалою сесії Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011, витрати з проведення демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій, вивісок, їх транспортування та зберігання відшкодовують їх власники: за демонтаж та транспортування - у межах фактичних витрат; за зберігання - у розмірі 17 грн. за одну конструкцію за один день.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження стосовно організації благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утримання територій населених пунктів (ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно п. 8.1.1 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові демонтажу підлягають самовільно встановлені рекламоносії, власник яких не виконав вимогу про демонтаж. Примусовий демонтаж рекламних засобів проводиться власними силами оператора (КП «Адміністративно-технічне управління»), робочим органом або на їх замовлення - підрядною організацією.

Обов`язок зі зберігання позивачем демонтованих конструкцій в складських приміщеннях передбачений «Правилами розміщення реклами на території Львівської міської територіальної громади», затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010.

Облік та тимчасове зберігання демонтованих конструкцій здійснює у встановленому порядку оператор, яким є КП «Адміністративно-технічне управління».

Як доказ зберігання демонтованих конструкцій до позовної заяви долучено накладну №18 від 18.08.2020, відповідно до якої конструкції передані комірнику на склад для зберігання. Вказані накладні містять інформацію про інвентарні номери демонтованих конструкцій, які були транспортовані на склад КП «Адміністративно-технічне управління». Також цими накладними позивач підтверджує виконання підрядником умов договорів про надання послуг демонтажу рекламних конструкцій, їх завантаження, транспортування до майданчика тимчасового зберігання. В результаті такого виконання підрядником умов договору позивачем було сплачено кошти за демонтаж та транспортування конструкцій на склад, що підтверджується банківськими виписками, які є в матеріалах справи.

Пунктом 8.8 правил передбачено, що демонтовані рекламні засоби підлягають утилізації після публікації у місцевих друкованих засобах масової інформації, у разі настання однієї з наступних підстав, зокрема, після закінчення 6-місячного терміну зберігання примусово демонтованих об`єктів їх власники не зголосились за поверненням.

Згідно пункту 2.2.4 статуту комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», одним із напрямків його діяльності є виконання функцій визначених окремими ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету; розпорядженнями міського голови, наказами та дорученнями департаменту містобудування.

Зважаючи на те, що відповідач самовільно, без отримання дозвільної документації встановив рекламну конструкцію, Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради видано наказ №69-Д «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами», відповідно до якого КП «Адміністративно-технічне управління» наказано демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами розміщені на вул. Тиктора, 8 у м. Львів.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Причому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок з доведення наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою та шкодою. Водночас, на заподіювача шкоди покладається обов`язок щодо доведення відсутності його вини у заподіянні цієї шкоди.

Матеріалами справи підтверджується факт самовільного встановлення відповідачем рекламної конструкції, здійснення позивачем та третьою особою на виконання наказу департаменту її демонтажу та зберігання. Загальна сума понесених позивачем витрат становить 8'301,60 грн., а відтак, право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є порушеним та підлягає захисту судом.

Станом на момент прийняття рішення докази відшкодування відповідачем витрат позивача у матеріалах справи відсутні. Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією № 3961 від 28.11.2025 на суму 3'028,00 грн. При цьому, згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Як вбачається із матеріалів справи позовна заява подана через систему Електронний суд, відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягав оплаті у розмірі 2'422,40 грн., який відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає відшкодуванню з відповідача. Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємиці Скоробогатько Ніни Павлівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КП «Адміністративно-технічне управління» (79005, м. Львів, пл.МІЦКЕВИЧА, 6/7; ідентифікаційний код 13804591) 8'301,60 грн. витрат, пов`язаних з проведеним демонтажем та зберіганням демонтованих конструкцій, а також 2'422,40 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.