ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

02 лютого 2026 року Справа № 915/84/26

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Уютспецбуд», вул.Героїв Крут, 64, кв.104, м.Житомир, 10024

електронна пошта:

представник позивача: Гуртовенко Р.М.

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Муніципальна будівельна група», проспект Центральний, буд.24/9, м.Миколаїв, 54029

про: - розірвання договору;

- стягнення штрафних санкцій

Товариство з обмеженою відповідальністю «Уютспецбуд» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою (вх.№1180/26 від 26.01.2026) в якій просить суд:

- розірвати Договір №01/11/24 виконання робіт від 01.11.2024 року укладений між

Товариством з обмеженою відповідальністю «УЮТСПЕЦБУД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МУНІЦИПАЛЬНА БУДІВЕЛЬНА ГРУПА».

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУНІЦИПАЛЬНА БУДІВЕЛЬНА ГРУПА», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТСПЕЦБУД»: 245 844,10 грн. (двісті сорок п`ять тисяч вісімсот сорок чотири гривень 10 коп.) пені, та 147 305,08 грн. (сто сорок сім тисяч триста п`ять гривень 08 коп.) штрафу, а всього: 393 149,18 грн. (триста дев`яносто три тисячі сто сорок дев`ять гривень 18 коп.).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно укладеного між замовником - Товариством з обмеженою відповідальністю «УЮТСПЕЦБУД» та підрядником - Товариством з обмеженою відповідальністю «МУНІЦИПАЛЬНА БУДІВЕЛЬНА ГРУПА» Договору №01/11/24 виконання робіт від 01.11.2024 року, підрядник зобов`язався своїми силами та засобами та на свій ризик, в межах Договірної ціни, що наведена в розділ 3 Договору, виконати будівельно-монтажні роботи на «Реконструкція будівлі (котельня «З») за адресою: Київська область (код ДК 021:2015: 45450000-6 «Інші завершальні будівельні роботи») за завданням замовника та у встановлений строк здати виконанні роботи Замовнику. Вказує, що відповідачем було виконано тільки частину будівельно-монтажних робіт на суму 5 077 509,55 грн. та не виконано згідно Договору №01/11/24 від 01.11.2024 будівельно - монтажні роботи на «Реконструкцію будівлі» за адресою: Київська область на суму 678 370,85 грн. Вважає, що відповідач істотно порушив умови договору, що стало наслідком того, що позивач не одержав того, на що розраховував вступаючи у договірні правовідносини із відповідачем. Зазначає, що вказані обставини є підставою для розірвання спірного договору згідно ч.2 ст.651 ЦК України. Також, за несвоєчасне виконання робіт позивачем нараховано штрафні санкції, які пред`явлені до стягнення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 справу №915/84/26 призначено головуючому судді Семенчук Н.О.

Вивчивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ, застосування якої до спірних правовідносин залежить від характеру спірних правовідносин.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності.

Отже, виходячи із комплексного аналізу положень ст.ст. 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

У відповідності до ч.3 ст.30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року по справі №911/2390/18 надала висновок щодо застосування приписів частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, зазначила, що за визначенням, що дає академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, від 27 вересня 2022 року по справі № 922/423/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, від 24 липня 2024 року по справі № 910/6628/23.

Отже, до спорів, предметом яких є стягнення коштів внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо нерухомого майна, поширюються процесуальні норми щодо виключної підсудності справ згідно частини 3 статті 30 Господарського процесуально кодексу України. Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Цивільний кодекс України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

У відповідності до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо, а тому відповідні позови пред`являються до суду за місцезнаходженням такого майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №462/7217/18, від 17.10.2019 у справі №461/6956/17 та від 25.05.2020 у справі №643/4648/18.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, вимоги про розірвання договору та стягнення штрафних санкцій заявлено позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього обов`язків за договором №01/11/24 від 01.11.2024, зокрема, щодо виконання будівельно - монтажних робіт на об`єкті позивача за адресою: Київська область.

Так, сторони у п.1.1 Договору №01./11/24 від 01.11.2024 визначили, що підрядник зобов`язується своїми силами та засобами та на свій ризик, в межах Договірної ціни, що наведена в розділ 3 Договору, виконати будівельно-монтажні роботи на «Реконструкція будівлі (котельня «З») за адресою: Київська область (код ДК 021:2015: 45450000-6 «Інші завершальні будівельні роботи») за завданням замовника та у встановлений строк здати виконанні роботи Замовнику, а замовник зобов`язується передати дозвільну документацію (за потреби), прийняти від підрядника надані роботи (об`єкт) та оплатити їх.

У п.2.2 Договору №01./11/24 від 01.11.2024 сторони визначили місце надання робіт: Київська область.

З огляду на зазначені вище обставини суд дійшов висновку, що спір за відповідно поданим позовом стосується прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті у Київській області, а тому такий спір підлягає розгляду за виключною підсудністю згідно приписів ч.3 ст.30 ГПК України Господарським судом Київської області.

Положеннями ч.6 ст.31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ч.7 ст.31 ГПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а згідно з частиною 3 цієї статті - передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Так, справу №915/84/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Уютспецбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Муніципальна будівельна група» про розірвання договору та стягнення 393 149,18 грн. слід передати за виключною підсудністю на розгляд до Господарського суду Київської області .

Керуючись ст.ст. 30, 31, 232,234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Справу №915/84/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Уютспецбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Муніципальна будівельна група» про розірвання договору та стягнення 393 149,18 грн. разом з доданими до неї матеріалами передати за виключною підсудністю на розгляд Господарського суду Київської області.

Ухвала суду, набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України,.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Ухвала господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-259 ГПК України.

Суддя Н.О.Семенчук