ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

04.02.2026 року м. Дніпро Справа № 904/6195/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Ярличенко І.В.

від відповідача: Крюкова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. (суддя Золотарьова Я.С., м. Дніпро) прийняту за результатами розгляду заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сілл Сервіс, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 5 164 525,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сілл Сервіс про стягнення заборгованості за несплату орендної плати, у розмірі 5 164 525,99 грн. та судового збору.

Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю СІЛЛ СЕРВІС та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю СІЛЛ СЕРВІС, в межах суми стягнення, в розмірі 5164 525,99 грн., до набрання рішенням по справі законної сили.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем протиправних дій, які унеможливлять або утруднять у майбутньому виконання судового рішення у цій справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Дніпровська міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р.у справі № 904/6195/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом однобічно досліджено обставини справи, чим порушено норми процесуального права, а саме ст. 14, 74, 75, 236 ГПК України.

Зокрема, Скаржник вказує на те, що судом самостійно зібрано та досліджено судові рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Скаржник вважає за доцільне застосувати захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та кошти на рахунках відповідача в межах суми стягнення, до набрання рішенням по справі законної сили в межах суми стягнення, до набрання рішенням по справі законної сили. З метою обґрунтування обрання саме цього заходу забезпечення позову, зазначає наступне: обраний захід забезпечення позову зумовить неможливість затягування розгляду справи шляхом залучення до участі по справі нових учасників; обраний захід забезпечення позову не порушує права відповідача та інших осіб; обраний захід забезпечення позову є пропорційним, обґрунтованим, співмірним та адекватним до пред`явлених позовних вимог; обраний захід забезпечення позову є збалансованим відносно інтересів учасників судового процесу; обраний захід забезпечення позову зумовить ефективне поновлення порушених прав внаслідок задоволення позову.

Скаржник вказує на те, що забезпечення позову направлене на охорону прав та інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер. У разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі нерухоме майно буде реалізовано, а кошти з рахунків виведені, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, на думку Скаржника, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Сілл Сервіс надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою, тому просить у задоволенні апеляційної скарги Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 у справі № 904/6195/25 відмовити в повному обсязі, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 у справі № 904/6195/25 залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень, Товариство вказує на те, що жодних конкретних доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову в апеляційній скарзі не наведено, так само як цього не було зроблено ДМР і у заяві про забезпечення позову. Таким чином, на думку Відповідача, з доводами апеляційної скарги погодитися неможливо. Наразі Позивачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення Відповідачем протиправних дій, які унеможливлять або утруднять у майбутньому виконання судового рішення у цій справі. Тобто, на думку Відповідача, Позивачем не наведено жодного належного і допустимого доказу того, що Відповідач реально вчиняє будь-які дії щодо відчуження майна та інших активів, котрі б могли б слугувати доказом того, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення (у разі задоволення позову Позивача). Всі доводи заяви по суті збігаються з доводами позовної заяви і не вказують, саме в розумінні ГПК України, про існування будь-яких обставин, котрі б надали можливість суду здійснити відповідне забезпечення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін С.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/6195/25.

Матеріали справи № 904/6195/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2025р. апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. у справі № 904/6195/25 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3028,00 грн..

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 04.02.2026р..

Під час підготовки до розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2025р. справу №915/927/25 за касаційною скаргою ТОВ "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025р. і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025р. передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків та/або конкретизації (уточнення) висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 13, 136,137ГПК України, викладених в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024р. у справі №915/538/24, які (висновки) були враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні питання про забезпечення позову в справі №915/927/25, а саме від таких висновків:1) у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. пункт 23 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі № 905/448/22); 2) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (див. пункт 31 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22); 3) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів, то доцільно накласти арешт на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка достатня для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів (див. пункт 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024р. у справі № 915/538/24).

Необхідність відступу мотивовано тим, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Таким чином, на думку колегії суддів, ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не спрямовано таке звернення на зловживання учасником справи своїми правами. З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відступу від висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, шляхом відступу та/чи його конкретизації та/чи уточнення, в аспекті того, чи повинен позивач/заявник доводити суду наявність ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та чи повинен позивач доводити суду обґрунтовану необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, зокрема, чи повинен позивач/заявник подати докази на підтвердження наявності як ризику так/чи фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаного вище заходу забезпечення позову (див. пункт 7.20 ухвали від 25.11.2025 у справі № 915/927/25). Водночас, аргументуючи наявність підстав для відступлення від висновку Верховного Суду щодо доцільності накладення арешту на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для стягнення коштів у випадку недостатності арештованих грошових коштів, викладеного в постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (пункт 31) і від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 (пункт 37), колегія суддів, акцентуючи увагу на тому, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача без чіткого встановлення (визначення) у виконавчому документі (який підлягає примусовому виконанню у спосіб та в порядку, які визначені у ньому), сум накладення стосовно кожного з них, може призвести до подвійного забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону (частині 4 статті 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогам, у підсумку в ухвалі від 25.11.2025 пропонує конкретизувати або уточнити зазначений правовий висновок таким чином, що за умови неможливості встановлення достатності чи недостатності грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів в межах суми позову, доцільно накладати заборону на вчинення певної діі (як-от, на відчуження майна), а доведення вартості такого майна якого покладається на позивача/заявника відповідно до вимог статей 13, 136, 137 ГПК України (див. пункт 7.26 ухвали від 25.11.2025 у справі № 915/927/25). Відтак, колегія суддів у зазначеній ухвалі фактично пропонує замість такого виду забезпечення позову, як арешт належного відповідачу майна, що передбачений пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України, застосовувати інший захід забезпечення позову - заборону відповідачу вчиняти певні дії, визначену пунктом 2 частини 1 статті 137 цього Кодексу. Отже, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду обґрунтувала відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права.

Ухвалою Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025р. прийняв до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 915/927/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025р. і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025р..

У справі №915/927/25, як і в цій справі №904/6195/25, правовідносини стосуються вжиття заходів забезпечення позову про стягнення грошових коштів шляхом накладення арешту на належні відповідачу кошти та майно в межах ціни позову.

Приписи ст. 228 ГПК України встановлюють право суду зупинити провадження у справі. Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

На переконання колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду, сформований висновок об`єднаної палати Верховного Суду щодо вжиття заходів забезпечення позову про стягнення грошових коштів, шляхом накладення арешту на належні Відповідачеві кошти та майно, в межах ціни позову, має бути враховано судом при застосуванні норм права у подібних правовідносинах з метою дотримання принципу правової визначеності та єдності судової практики.

Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 7 ч.1 ст. 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене вище, а також предмет та підстави апеляційного оскарження, доводи учасників цієї справи, підстави передачі на розгляд Об`єднаної палати справи № 915/927/25, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі № 904/6195/25 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою справи № 915/927/25.

Представник Відповідача у судовому засіданні 04.02.2026р. не заперечував проти зупинення апеляційного провадження у справі, а представник Позивача заперечив проти зупинення апеляційного провадження у справі.

У судовому засіданні 04.02.2026р. була оголошена вступна та резолютивна частини ухвали Центрального апеляційного господарського суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 42, п. 7 ч. 1 ст. 228 п. 11 ч. 1 ст. 229, ст. 234, ст. 281 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. у справі № 904/6195/25 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №915/927/25 у подібних правовідносинах.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст ухвали складено 05.02.2026р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін