ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3435/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 року, суддя в І інстанції Цісельський О.В. повний текст якого складено 10.11.2025, в м. Одесі

у справі: №916/3435/25

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Сервіс Про"

про стягнення 211 507,20 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Сервіс Про", в якому просило суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 211 507,20 грн.

Позов обґрунтований обставиною неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 12.02.2025 №ЦЗВ-02-00825-01 в частині здійснення поставки товару у погоджені сторонами строки.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Сервіс Про" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф в розмірі 10 575,36 грн та судовий збір в розмірі 2 538,09 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що поставка товару відбулася з простроченням, що свідчить про неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. При цьому посилання відповідача на форс-мажорні обставини у вигляді тривалих повітряних тривог суд визнав безпідставними, оскільки такі обставини були передбачуваними на момент укладення договору, не охоплюються умовами договору як форс-мажор, а сертифікат Запорізької ТПП не має відношення до спірних правовідносин і не звільняє відповідача від відповідальності.

Разом з тим суд врахував, що зобов`язання відповідачем виконано повністю з незначним простроченням, відсутні докази завдання позивачу збитків, а також те, що позивач уже отримав кошти за банківською гарантією як забезпечення виконання зобов`язань. Тому, з огляду на принципи справедливості, пропорційності та з урахуванням обставин воєнного стану, суд дійшов висновку про надмірність стягнення штрафу у повному обсязі та зменшив його розмір на 95%.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "ТАНДЕМ СЕРВІС ПРО" на користь АТ "Українська залізниця" штрафу та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції без належних правових підстав, з посиланням на ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшив розмір обґрунтованих штрафних санкцій на 95 %, хоча вина відповідача у порушенні договору встановлена, а підстав для звільнення від відповідальності не доведено. Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин у порядку та строки, визначені договором, а матеріали справи не містять сертифіката ТПП, який би підтверджував наявність форс-мажору саме за спірним договором.

На думку скаржника, за відсутності доказів незадовільного майнового стану відповідача суд безпідставно застосував дискреційні повноваження щодо зменшення штрафу, чим порушив норми процесуального права. При цьому суд не врахував статус позивача як стратегічного підприємства державного сектору економіки, що в умовах збройної агресії забезпечує критично важливі перевезення, а тому оскаржуване рішення в частині зменшення штрафних санкцій є незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою не довела спричинення збитків внаслідок несвоєчасної поставки товару, будь-яких доказів з цього приводу ним до суду не надано. Тому з урахуванням предмету доказування, що формується на підставі вимог і заперечень сторін та норм матеріального права, суд першої інстанції цілком справедливо дійшов висновку щодо необхідності зменшення штрафних санкцій на 95%, що відповідно в сукупності становить 10575,36 грн з метою недопущення застосування штрафу як каральної санкції, при відсутності доказів того, що даний випадок є винятковим та спричинив понесення Позивачем збитків

У відзиві відповідачем заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на подання додаткових доказів та приєднання до матеріалів справи сертифікату №2300-25-2764 від 24 грудня 2025 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку на подання нового доказу в суді апеляційної інстанції відповідач зазначає, що сертифікат №2300-25-2764 був виданий лише 24 грудня 2025 року, Відповідач був позбавлений можливості подати його у строк, передбачений ч.3 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що за правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 211 507,20 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25; розгляд даної апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання додаткових доказів та приєднання до матеріалів справи сертифікату №2300-25-2764 від 24 грудня 2025 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Колегія суддів зауважує, що сертифікат №2300-25-2764 від 24 грудня 2025 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які відповідач просить долучити до матеріалів справи, датований після ухвалення рішення суду першої інстанції, яке оскаржується.

Таким чином, відсутність існування вищевказаного доказу станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції взагалі виключає прийняття їх апеляційним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку та приєднання вищезазначеного документу до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.02.2025 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець, позивач, АТ "Укрзалізниця") в особі філії Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (філія "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем Сервіс Про" (постачальник, відповідач, ТОВ "Тандем Сервіс Про") укладений за результатами проведеної закупівлі договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-00825-01, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору найменування товару: фарби (емаль ПФ-115 (чорна) RAL-9011). Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації № 1 (Додаток № 1) до цього договору.

За умовами п. 4.2. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: м. Фастів (Київська обл.) або на адресу іншого підрозділу вказаного в рознарядці покупця. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Згідно з п. 4.6. договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Пунктами 6.1., 6.3. договору сторони передбачили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації № 1 (Додаток 1) до цього договору. Ціна товару включає вартість товару, тари (упаковки), а також інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього договору. Ціна договору становить 3 230 748,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% 646 149,60 грн, усього з ПДВ 3 876 897,60 грн.

Підпунктом 8.3.1. пункту 8.3. договору встановлений обов`язок постачальника забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що встановлені цим договором.

У підпункті 9.3.1. пункту 9.3. договору передбачено, що при порушенні строків поставки постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 днів додатково сплачується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору.

Пунктом 11.1. договору сторони визначили, що постачальник до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді банківської гарантії, у розмірі 5% від ціни договору, що становить 193844,88 грн. Строк дії забезпечення виконання цього договору у вигляді гарантії повинен бути дійсним з дня укладення договору та обов`язково повинен перевищувати строк дії договору не менше ніж на 1 календарний місяць.

В свою чергу, умовами п. 11.7. договору сторони встановили, що у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у строк, визначений п. 4.2. цього договору, покупець має право стягнути забезпечення виконання договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це постачальника в порядку згідно пп. 8.2.3. цього договору.

Строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 30.06.2025 (п. 16.1. договору).

Пунктом 17.2. договору передбачено, що сторони підтверджують, що вони усвідомлюють усі ризики, пов`язані з виконанням умов цього договору, який укладається в умовах дії воєнного стану, введеного в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Специфікації 1 до договору предметом поставки є: емаль ПФ-115 (чорна) RAL-9011; рік/дата виготовлення, виробник - не раніше листопада 2024, ТОВ "Поліколор"; кількість - 52790 кг; ціна - 3876897,60 грн з ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, рознарядка № ЦЗВ-31/299 від 24.04.2025, згідно якої надано дозвіл на відвантаження фарби (емаль ПФ-115 (чорна) RAL-9011) у кількості 19200 кг на загальну суму 1410048,00 грн згідно з договором № ЦЗВ-02-00825-01 від 12.02.2025, була надіслана 28.04.2025 на електронну адресу відповідача . 29.04.2025 вказану вище рознарядку позивачем додатково було направлено на адресу місцезнаходження відповідача засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" листом з описом вкладення, яку останнім було отримано 05.05.2025, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачем поставлено товар на суму 1410048,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 32 від 02.06.2025 на суму 308448,00 грн, № 36 від 04.06.2025 на суму 785808,00 грн та № 43 від 06.06.2025 на суму 315792,00 грн, а також відповідними товарно-транспортними накладними № Р32-35 від 02.06.2025, № Р36-37 від 04.06.2025 та № Р40-43 від 06.06.2025.

Позивач надіслав відповідачу претензію № ЦЗВ-20/3016 від 17.07.2025, де позивач зазначив про порушення відповідачем умов п. 4.2. договору та просив розглянути цю претензію в десятиденний строк з дня її отримання і сплатити штраф у сумі 211507,20 грн. Матеріали справи містять належні докази направлення претензії відповідачу на електронну пошту та засобами поштового зв`язку.

В матеріалах справи наявна укладена між АТ "Кристалбанк", як гарантом, та ТОВ "Тандем Сервіс Про", як принципалом, заява-договір на приєднання № Г/2025/102-01 від 21.01.2025 до публічної пропозиції на укладення договору про надання банківських гарантій АТ "Кристалбанк" (про надання гарантії), відповідно до якої гарант за заявою-договором надає принципалу гарантію виконання зобов`язань за договором, укладеним за результатами проведених торгів в сумі 193844,88 грн. Бенефіціаром визначено філію "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця". Умовами гарантії визначено порушення принципалом зобов`язань за договором, строк дії гарантії - до 01.08.2025 включно.

До вказаної заяви договору також додано банківську гарантію № Г/2025/102-01 від 23.01.2025, за умовами якої гарант зобов`язується сплатити на користь бенефіціара суму цієї гарантії у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором. Приймаючи до уваги вищевикладене, гарант цим безумовно та безвідклично зобов`язується виплатити бенефіціару повну суму, що складає 193844,88 грн протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня одержання першої письмової вимоги бенефіціара, підписаної уповноваженою особою та у якій бенефіціар заявляє про те, що: принципал не виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю; чи принципал неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю.

28.07.2025 АТ "Українська залізниця" звернулось до АТ "Кристалбанк" з вимогою № ЦЗВ-20/3175, з якої убачається, що цією вимогою він заявив про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № ЦЗВ-02-00825-01 від 12.02.2025, а саме: порушення строків поставки товару (не поставка товару у строк, встановлений п. 4.2. договору), у зв`язку з чим вимагав протягом 5 робочих днів з дня одержання цієї вимоги сплатити АТ "Українська залізниця" в особі філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця" повну суму гарантії (гарантовану суму) в розмірі 193844,88 грн згідно з банківською гарантією від 23.01.2025 № Г/2025/102-01.

В свою чергу, 30.07.2025 АТ "Кристалбанк" звернулось до ТОВ "Тандем Сервіс Про" з листом № 1101, яким просило відповідача, для забезпечення суми вимоги з метою її оплати на користь бенефіціара, сплатити кошти у сумі 193844,88 грн в термін до 01.08.2025 включно.

Відповідачем здійснено сплату АТ "Кристалбанк" грошових зобов`язань в розмірі 193844,88 грн згідно заявки-договору про приєднання № Г/2025/102-01 від 21.01.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 823 від 05.08.2025.

Претензія про сплату штрафу у сумі 211507,20 грн залишилась без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення 211507,20 грн штрафу. Підставами позову є порушення відповідачем умов договору, в частині своєчасної поставки товару.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив з доведеності факту прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної поставки товару. Разом з цим, враховуючи принцип збалансованості інтересів сторін та виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції вважав справедливим та таким, що відповідає принципу верховенства права, зменшити розмір штрафу до 10 575,36 грн від розрахованої позивачем.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із наведеним вище висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Оскільки скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 200 931,84 грн, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з чим в іншій частині, зокрема щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов стосовно форс-мажору та забезпечення банківською гарантією як на підставу для повного звільнення від відповідальності - перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, предметом апеляційного перегляду є вимоги позивача, який є апелянтом, про стягнення з відповідача суми штрафу у зв`язку з неналежним виконанням умов договору в частині своєчасної поставки товару.

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів статей 526 Цивільного кодексу України та статі 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договорів передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 28.04.2025 направив на електронну адресу відповідача рознарядку № ЦЗВ-31/299 від 24.04.2025 на поставку товару на суму 1410048,00 грн з ПДВ., що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача.

У відповідності до п. 4.5. договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦЗВ-02-00825-01, позивачем додатково 29.04.2025 було направлено відповідну рознарядку засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження відповідача, у зв`язку з чим, граничним строком поставки товару відповідачем позивачу за рознарядкою на поставку партії товару № ЦЗВ-31/299 від 24.04.2025 є не пізніше 29.05.25.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після укладення 12.02.2025 договору та отримання від позивача рознарядки на поставку товару № ЦЗВ-31/299 24.04.2025 на суму 1410048,00 грн, відповідач мав вжити заходів щодо поставки товару у строк передбачений у п. 4.2. договору, а саме до 29.05.2025 включно.

Водночас, згідно підписаними сторонами видатковими накладними на поставку товару відповідачем було поставлено товар на суму 1410048,00 грн, зокрема, 02.06.2025 на суму 308448,00 грн, 04.06.2025 на суму 785808,00 грн та 06.06.2025 на суму 315792,00 грн.

Отже, відповідачем за період з 02.06.2025 по 05.06.2025 поставлено на користь позивача, а останнім прийнято товар, визначений рознарядкою, проте з порушенням граничного строку, визначеного у п. 4.2. договору саме на 7 днів.

З наведеного у позовній заяві розрахунку штрафу вбачається, що його розмір було визначено позивачем у загальній сумі 211 507,20 грн, що складає 15% від загальної вартості невчасно поставленого в строк товару, а саме - 1410048,00 грн відповідно до умов договору.

Вирішуючи питання щодо остаточного розміру суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення суми нарахованих штрафних санкцій (штрафу) до 10 575,36 грн, з чим погоджується судова колегія, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду.

Колегія суддів також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, зокрема ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, а також інші істотні інтереси учасників зобов`язання.

Такий правовий підхід відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 08.10.2020 у справі №904/5645/19 та від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

24.02.2022 рф розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Наведені факти є загальновідомими обставинами, отже, в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому ці обставини відомі обом сторонам.

Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне здійснення господарської діяльності. Однак, суд зауважує, що ступінь цього впливу є різним.

В умовах воєнного стану господарюючі суб`єкти на всій території країни зазнали та зазнають на собі вплив від військової агресії, що викликане порушенням господарських ланцюгів з суміжними підприємствами, порушенням стабільності критично важливих питань діяльності у сфері електропостачання, водопостачання та теплопостачання.

Як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідач не є виробником товару, про що позивач був обізнаний на момент укладення договору, а виконує функції комерційного посередника, який здійснює поставку продукції, фізично виготовленої іншим суб`єктом господарювання, що також було відомо позивачу.

Матеріалами справи підтверджено, що товар за спірною рознарядкою був фактично виготовлений та поставлений на адресу позивача у період з 02.06.2025 по 05.06.2025, з пропуском на 7 днів.

Суд враховує, що така затримка була зумовлена впливом чисельних повітряних тривог в м.Кам`янське Дніпропетровської області, які призводили до переривання виробничих процесів та необхідності перезапуску технологічних етапів.

Вказані обставини не залежали від волі, бажань чи дій ТОВ «Тандем Сервіс Про» як постачальника та перебували у прямому причинному зв`язку з вимушеним порушенням строків виконання зобов`язань за договором.

Суд враховує ступінь вини боржника та його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, що прямо відповідає критеріям, які Верховний Суд визначив як юридично значимі при вирішенні питання про зменшення санкцій.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що прострочення виконання зобов`язань відбулося не з вини відповідача та не носило умисного характеру.

Суд зазначає, що постачання товару відбувалося без умов попередньої оплати, що підтверджує відсутність у позивача ризиків втрати коштів.

Ця обставина також свідчить про відсутність істотного порушення майнових інтересів позивача, що має враховуватись судом при забезпеченні справедливого співвідношення між порушенням та розміром відповідальності.

Позивач у позовній заяві не надав доказів спричинення йому збитків унаслідок несвоєчасної поставки товару на 7 днів та не надав жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Матеріали справи не містять доказів того, що поставка товару з порушенням строку призвела до зупинення діяльності чи виробництва позивача або спричинила інші негативні наслідки у його взаємовідносинах з контрагентами.

Суд апеляційної інстанції враховує, що виконання зобов`язань відповідача за договором було забезпечене банківською гарантією, у зв`язку з чим відповідач уже поніс майнові втрати у вигляді виплати позивачу грошових коштів у розмірі 193 844,88 грн, адже АТ «Кристалбанк» отримало вимогу позивача про перерахування зазначеної суми, після чого звернулося до відповідача з вимогою здійснити грошове покриття для виконання гарантії, яке було здійснено 05.08.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 823 від 05.08.2025.

Так, судова колегія зазначає, що сплата коштів за банківською гарантією та нараховані штрафні санкції є різними способами забезпечення виконання договірного зобов`язання, не виключають одночасне застосування останніх.

Водночас суд зауважує на тому, що наведені правові механізми та можливість їх реалізації кредитором внаслідок порушення боржником взятих на себе зобов`язань передусім спрямовані на забезпечення компенсаторної функції.

Позивач скористався своїм правом та стягнув з відповідача банківську гарантію за неналежне виконання договору у розмірі 193 844,88 грн.

За таких умов судова колегія вважає, що подальше стягнення штрафних санкцій у повному обсязі не відповідає засадам пропорційності, добросовісності та розумності, а також призводить до надмірного фінансового тягаря на відповідача, особливо з огляду на надзвичайні умови здійснення господарської діяльності в період воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідальність має компенсаційний, а не каральний характер, і не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника. В той час як стягнення штрафу в заявленому розмірі за встановлених обставин не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання, а є фактично доходом позивача. При цьому АТ «Укрзалізниця» займає монопольне становище, відповідач позбавлений можливості обрати іншого контрагента у цій сфері взаємовідносин.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що відповідачем не надано сертифіката Торгово-промислової палати України, яким би засвідчувалася дія обставин непереборної сили.

Колегія суддів зазначає, що висновки господарського суду щодо зменшення розміру штрафу, викладені в оскаржуваному рішенні, не ґрунтуються у даному випадку на існуванні форс-мажорних обставин.

Доводи скаржника про відсутність у матеріалах справи доказів незадовільного фінансового стану не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки такий фактор не є виключною умовою для застосування положень ст. 551 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №910/19152/20, на яку посилається сам позивач, зазначено, що суд має враховувати сукупність факторів, серед яких: значне перевищення розміру неустойки над розміром завданих збитків, незначність прострочення, ступінь виконання зобов`язання, поведінку сторін, добровільне усунення порушення, соціальну значущість підприємства тощо.

Крім того, судова колегія зазначає, що відсутність документального підтвердження погіршеного фінансового стану відповідача не нівелює встановлених обставин, зокрема: на момент звернення з позовом до суду відповідачем поставлено товар за договором поставки; відсутність реального впливу прострочення на фінансову або господарську діяльність позивача; надмірність суми штрафних санкцій порівняно з терміном прострочення, забезпечення банківською гарантією.

Таким чином, відсутність ознак неплатоспроможності у відповідача не може бути самостійною підставою для відмови в зменшенні штрафних санкцій, оскільки обґрунтованість такого зменшення випливає зі змісту зобов`язання, обставин його порушення та принципів справедливості, розумності й добросовісності, які згідно зі ст. 3 ЦК України є основними засадами приватного права.

Посилання апелянта на статус АТ «Укрзалізниця», як акціонерного товариства зі 100% часткою держави, а також на соціальну та стратегічну роль підприємства у транспортній системі України, не можуть бути прийняті судом як підстава для відступу від норм матеріального права, що регулюють відповідальність за порушення господарських зобов`язань.

Вказані обставини, незалежно від важливості функцій позивача, не надають йому процесуальних чи матеріально-правових преференцій в аспекті стягнення неустойки в повному обсязі саме в спірних правовідносинах, які є звичайними правовідносинами за договором поставки фарби.

АТ «Укрзалізниця», діючи як сторона господарського договору, набуває прав і обов`язків на рівних умовах з іншими учасниками цивільного обігу. Його організаційно-правова форма як акціонерного товариства, незалежно від форми власності, не звільняє його від необхідності доводити правомірність розміру заявлених штрафних санкцій та не перешкоджає суду застосувати норми ч. 3 ст. 551 ЦК України і ч. 1 ст. 233 ГК України щодо їх зменшення.

Колегія суддів зазначає, що соціальна значущість товариства позивача може враховуватися при зменшенні неустойки на його користь, але не є критерієм для абсолютного стягнення санкцій проти іншої сторони договору, особливо у випадку, коли розмір неустойки є явно неспівмірним з наслідками порушення, а сам позивач не зазнав істотної шкоди у разі прострочення за спірним договором поставки фарби.

Таким чином, наявність у АТ «Укрзалізниця» стратегічного статусу не спростовує право суду на зменшення штрафних санкцій у відповідності до положень матеріального права з урахуванням конкретних обставин справи за спірним договором поставки фарби крізь призму принципів добросовісності та розумності.

З урахуванням встановлених обставин справи, зокрема відсутність спричинення позивачу збитків унаслідок несвоєчасної поставки товару, незначного строку прострочення поставки, відсутності умисного характеру порушення, об`єктивного впливу воєнного стану на здійснення господарської діяльності, фактичного виконання відповідачем зобов`язання, а також понесення ним значних майнових втрат у зв`язку зі сплатою коштів за банківською гарантією, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зменшення штрафу стягнення штрафу в розмірі 10575,36 грн, адже стягнення штрафних санкцій у повному обсязі не відповідає їх компенсаційній природі та призводить до непропорційного фінансового навантаження на відповідача.

Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан, ступінь вини та наслідки як відповідача, так і позивача у даній справі.

Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки їм вже було надано належну оцінку судом першої інстанції, вони не спростовують зроблених судом висновків про наявність підстав для зменшення з відповідача суми штрафу.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25.

За таких обставин, апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 у справі №916/3435/25 - залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська