ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/2438/24 (922/4053/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

Харківської міської ради - Бенденжук Л.О.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" - Лебедєв Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 (колегія суддів у складі: Тихий П.В. - головуючий, Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.)

та рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 (суддя Лавренюк Т.А.)

у справі №922/2438/24(922/4053/24)

за позовом Харківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування"

про стягнення 18122139,08 грн

за заявою Приватного підприємства "Елпрофіт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.09.2024 у справі №922/2438/24, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (далі - ТОВ "ХЗПТУ", боржник), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном ТОВ "ХЗПТУ", призначено розпорядником майна ТОВ "ХЗПТУ" арбітражного керуючого Шубу Володимира Івановича.

2. У листопаді 2024 року Харківська міська рада (далі - Рада) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (далі - ТОВ "ХЗПТУ") про стягнення 18122139,08 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки загальною площею 22,1641 га за адресою: пр-т Ново-Баварський, 118 у м. Харкові з кадастровим номером :12:013:0033 (далі - Земельна ділянка) за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.

3. Позивачем на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.01.2024 №НВ-024 здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання відповідачем Земельної ділянки без правовстановлюючих документів, відповідно до якого загальна сума безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки за період з 01.01.2020 по 28.02.2022 (з урахуванням сплачених відповідачем коштів за 11 місяців 2020 року та за 2021 рік) складає 18122139,08 грн, які є предметом позову у справі. При цьому під час здійснення розрахунку позивачем застосовано коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов із значенням 1.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

4. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.07.2024 №386792487 право власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, 118 зареєстровано за відповідачем на: - нежитлову будівлю літ. "№ 9" загальною площею 13539,2 кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2002; - нежитлові будівлі: літ. "И-1, И1-3" загальною площею 11413,4 кв.м, літ. "К/1-4" загальною площею 8748,9 кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 01.09.2004; - нежитлові будівлі: літ. "Н/2-1" загальною площею 53,2 кв.м, літ. "К/2-1" загальною площею 438,4 кв.м, літ. "Ж/2-1" загальною площею 96,9 кв.м, літ. "Г/2-1" загальною площею 301,1 кв.м, літ. "В/2-1" загальною площею 186,1 кв.м, літ. "И/2-1" загальною площею 1543,8 кв.м, літ. "Л/2-1" загальною площею 1143,7 кв.м, літ "О/2-1" загальною площею 26,0 кв.м на підставі висновку КП "Харківського міського бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради від 27.02.2019 №1054787, свідоцтва про право власності від 18.08.2009, протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 №84; - нежитлову будівлю літ. "Б/2-1" загальною площею 441,2 кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 18.08.2009; протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 №84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 №1046987; - нежитлові будівлі: літ. "О/1-1" загальною площею 1738,2 кв.м, літ. "П/1-1" загальною площею 15,9 кв.м, літ. "Р/1-1" загальною площею 13,8 кв.м, літ. "С/1-1" загальною площею 129,7 кв.м, літ. "Т/1-1" загальною площею 154,3 кв.м, літ. "У/1-1" загальною площею 228,1 кв.м, літ. "Х-1" загальною площею 85,9 кв.м, літ. "Я-1" загальною площею 824,5 кв.м, зареєстроване з 22.01.2019 по теперішній час на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 №84, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 №1046987; - нежитлову будівлю літ. "Я/2-1" загальною площею 106,2 кв.м зареєстроване з 18.12.2013 по теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2010; - нежитлові будівлі: літ. "П-2" загальною площею 2326,4 кв.м., літ. "Р-2" загальною площею 4605,2 кв.м, літ. "С-3" загальною площею 7655,2 кв.м, літ. "У-2" загальною площею 2095,1 кв.м зареєстроване з 18.12.2013 по теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 16.05.2007; - нежитлові будівлі: літ. "Н-1", "Н-2" загальною площею 4194,1 кв.м, літ. "О-1" загальною площею 6470,7 кв.м, літ. "М-3" загальною площею 8597,7 кв.м зареєстроване з 18.12.2013 по теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 14.04.2005; - нежитлові приміщення №№1-8 в літ. "А-1" загальною площею 73,0 кв.м зареєстроване з 25.12.2013 по теперішній час на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2006 №1111; - нежитлові будівлі: літ. "В/1-1" загальною площею 4191,0 кв.м, літ. "Г/1-1" загальною площею 1731,4 кв.м, літ. "Е/1-1" загальною площею 72,9 кв.м зареєстроване з 23.01.2019 по теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2008, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 №1046987, протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 №84; - нежитлову будівлю літ. "Ж/1-1" загальною площею 180,4 кв.м зареєстроване з 23.01.2019 по теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2008, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.11.2018 №1046987, протоколу загальних зборів учасників товариства відповідача від 16.01.2019 №84.

5. Вищевказані нежитлові будівлі розташовані на Земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :12:013:0033, право користування якою відповідачем не оформлено.

6. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.09.2024 №HB-024 площа Земельної ділянки по просп. Ново-Баварському, 118 у місті Харкові з кадастровим номером :12:013:0033 складає 22,1641 га, сформована земельна ділянка - 24.05.2019. Земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення Земельної ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

7. Харківська міська рада, посилаючись на вказані обставини, а також на акт обстеження вказаної земельної ділянки від 21.08.2024, складений за результатами її обстеження, здійсненого Інспекцією з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, звернулася до господарського суду з позовом у цій справі.

8. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач послався на те, що відповідно до Експертного висновку щодо наявності складних інженерно-геологічних умов Земельної ділянки, наданої в оренду ТОВ "ХЗПТУ", зробленого Державним підприємством "Український державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних та екологічних вишукувань" (далі - Висновок Експерта), за сукупністю факторів потенційної затоплюваності високими водами в періоди максимальної водності, постійного підтоплення в звичайних умовах: наявності потужного шару насипних ґрунтів (до 7,5 м), які не можуть бути використані (без попередньої підготовки відповідно до результатів польових і лабораторних випробувань) як природна основа фундаментів проектованих будівель і споруд; сучасні інженерно-геологічні та гідрогеологічні умови ділянки визначені як складні; відповідно до Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові (затв. 19 сесією Харківської міськради 5 скликання від 27.02.2008 №41/08 (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішеннями 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №567/17) (далі - Положення №41/08) рекомендується застосувати понижуючий коефіцієнт К1 на складність інженерно-геологічних умов за "наявністю ґрунтових вод на глибині до 2,0 м"; при розрахунку орендної плати за користування Земельною ділянкою слід застосувати коефіцієнт К1.

9. Також відповідач вказав про те, що позивач не довів користування відповідачем Земельною ділянкою площею 221641,00 кв.м.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

10. Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.

11. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 залишено без змін.

12. Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що зважаючи на наведені відповідачем заперечення позивач не довів розрахунок спірної суми та не обґрунтував підстав для застосування саме коефіцієнту 1.

13. Господарські суди зауважили, що відповідно до затвердженого позивачем Положення №41/08, понижуючий коефіцієнт застосовується до частини земельної ділянки, на якій встановлено заводнення. Водночас застосована позивачем формула обрахування розміру зобов`язання відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) включає площу усієї земельної ділянки, у зв`язку із чим суд не може самостійно застосувати понижуючий коефіцієнт до усієї площі земельної ділянки, оскільки повноваження зменшення розміру зобов`язання належить кредитору, а не суду.

14. Під час апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції додатково встановив, що позивач не підтвердив належними й допустимими доказами також і інші складові розрахунку суми стягнення, зокрема, розмір нормативної грошової оцінки, яку було застосовано ретроспективно, без доведення факту її незмінності протягом спірного періоду.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

15. Рада (далі - скаржник) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025, постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

16. Скаржник як підставу касаційного оскарження судових рішень у справі зазначає обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

17. Скаржник вказує, що господарські суди не врахували висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 14.02.2024 у справі №906/1379/15, від 23.08.2023 у справі №910/13963/21, від 28.10.2021 у справі №910/13604/20 щодо застосування ст.ст. 2, 14, ч. 1 ст. 269 ГПК України та порушили принцип диспозитивності, оскільки суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги та заперечень на неї.

18. Також на думку скаржника, суди порушили вимоги ст. 86 ГПК України та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц щодо стандарту доказування при оцінці доказів.

19. Крім того, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції застосовуючи вимоги ст. 1212 ЦК України та перевіряючи розрахунок розміру безпідставно збережених коштів не врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 23.04.2025 у справі №464/6766/23, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 19.03.2024 у справі №912/140/23, від 20.09.2022 у справі №922/3684/20, від 05.08.2024 у справі №922/2060/20, від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19 щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки (застосування п. 3 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 18, ст. 20, ст. 23 Закону України "Про оцінку земель") та висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 02.10.2020 у справі №911/19/19, від 07.06.2023 у справі №234/3840/15-ц.

20. Скаржник зауважує, що відповідно до вимог п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 20, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка у свою чергу є основою для розрахунку орендної плати за землю.

21. Скаржник зазначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок у місті Харкові проводилась станом на 01.01.2018 та впроваджена в дію з 01.01.2020, а станом на 2024-2025 роки нормативна грошова оцінка земель відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 "Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок" не розроблялась та не затверджувалась, у зв`язку з чим посилання Східного апеляційного господарського суду на відмінний алгоритм проведення нормативної грошової оцінки, є безпідставним.

22. Крім того, на думку скаржника, ухвалюючи судові рішення, суди безпідставно поклали обов`язок доказування на позивача, з урахуванням доводів, на які посилався саме відповідач.

23. Скаржник вважає, що суди не врахували, що відповідно до п. 2.4 Положення №41/08 в редакції до 01.01.2022 застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів, а відповідно до п. 2.4 Положення №41/08 в редакції з 01.01.2022 застосування коефіцієнта складних інженерно-геологічних умов (К1) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання зазначеного коефіцієнта (висновків, довідок тощо спеціалізованих установ та організацій).

24. З урахуванням викладеного, на думку скаржника, у Ради був відсутній обов`язок з власної ініціативи застосовувати вказаний коефіцієнт та відповідно збирати та доводити наявність або відсутність ґрунтових вод на спірній земельній ділянці. Оскільки Господарський суд Харківської області вважав, що має бути застосований саме коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов К1=0,73, то суд не був позбавлений можливості нарахований розмір безпідставно збережених коштів помножити на 0,73 та вирахувати сплачені платежі.

25. Також скаржник звертає увагу на те, що експертним висновком не визначено який саме коефіцієнт інженерно-геологічних умов підлягає застосуванню, оскільки експертом не визначалась частка земельної ділянки де знаходяться (можливо) ґрунтові води та рівень відповідальності будівель і споруд, що є обов`язковою умовою для застосування відповідного коефіцієнту, тому відсутні підстави для застосування коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов відповідно до вимог Положення №41/08.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

26. Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

27. Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені за результатом розгляду заявленого у межах справи про банкрутство позову про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки.

28. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави регулює ст. 1212 ЦК України.

29. Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 цієї норми особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

30. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

31. Законодавець у ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України закріпив норму, відповідно до якої земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

32. Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізуються через право постійного користування або право оренди (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №910/6662/24).

33. Право оренди земельної ділянки визначає ст. 93 Земельного кодексу України. Так, відповідно до частини першої цієї статті право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

34. За змістом п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

35. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

36. Згідно зі ст.ст. 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

37. Отже, у вищенаведених нормах матеріального права законодавець закріпив принцип "платного використання землі".

38. У ст. 288 Податкового кодексу України унормовано, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

39. Приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

40. З урахуванням зазначених норм чинного законодавства, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, міська рада має право на звернення з позовом про стягнення коштів як безпідставно збережених у розмірі плати за фактичне користування земельною ділянкою в порядку ст. 1212 ЦК України.

41. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, що підлягали б сплаті за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16, від 20.09.2018 у справі №925/230/17, від 29.07.2025 у справі №910/6662/24).

42. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

43. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції під час перегляду судових рішень враховує висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду, ухваленій після подання касаційної скарги.

44. Після подання Радою касаційної скарги у цій справі Верховним Судом ухвалено постанову від 13.01.2026 у справі №922/407/23, яка стосується подібних правовідносин (стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності без оформлення прав) та містить правові висновки щодо застосування ст. 1212 ЦК України у взаємозв`язку з нормами земельного законодавства і правилами оцінки/перевірки розрахунку. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 300 ГПК України Верховний Суд враховує висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду, ухваленій після подання касаційної скраги при вирішенні цього спору.

45. Судами попередніх інстанцій установлено та учасниками справи не заперечується, що відповідачу належать об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :12:013:0033, а також що у спірний період відповідач використовував цю земельну ділянку без оформлення права оренди. Ці встановлені обставини перевіряються Верховним Судом в межах доводів касаційної скарги відповідно до ст. 300 ГПК України

46. За таких обставин підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України щодо повернення власникові земельної ділянки коштів, безпідставно збережених як плата за фактичне користування нею. Спір щодо правильності окремих елементів розрахунку (зокрема, застосування коефіцієнтів) стосується визначення розміру безпідставно збережених коштів, але не усуває самого факту виникнення кондикційного зобов`язання (аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 13.01.2026 у справі №922/407/23).

47. Верховний Суд враховує, що у постанові від 13.01.2026 у справі №922/407/23 звернуто увагу на те, що відсутність визначення частки земельної ділянки, відсутність конкретного значення коефіцієнта та відсутність прив`язки до площі та періоду є обставинами, які підлягають перевірці при вирішенні питання про можливість застосування понижуючого коефіцієнта і не усувають необхідності окремого з`ясування факту користування земельною ділянкою без оформлення права.

48. Оцінюючи доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції меж апеляційного перегляду, Верховний Суд зазначає таке.

49. За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги; вихід за такі межі допускається лише у випадках, визначених ч. 4 ст. 269 ГПК України. Відповідні підходи до застосування принципів диспозитивності та меж апеляційного перегляду сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.02.2024 у справі №906/1379/15, від 23.08.2023 у справі №910/13963/21, від 28.10.2021 у справі №910/13604/20, на які посилається скаржник.

50. Із змісту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд додатково навів мотиви щодо ретроспективного застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та недоведеності її незмінності протягом спірного періоду. Водночас наведені мотиви не випливали з доводів апеляційної скарги і, відповідно, не входили до меж апеляційного перегляду у розумінні ч. 1 ст. 269 ГПК України.

51. За таких обставин доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції принципу диспозитивності та вихід за межі доводів апеляційної скарги є обґрунтованими, оскільки такі мотиви могли вплинути на результат апеляційного перегляду.

52. Водночас Верховний Суд зазначає, що допущені порушення не зводяться виключно до виходу суду апеляційної інстанції за межі доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України). Для правильного вирішення спору необхідно встановити та надати оцінку фактичним обставинам і доказам, які мають значення для розміру безпідставно збережених коштів (зокрема, щодо можливості та порядку застосування коефіцієнта К1, визначення його значення та/або частки земельної ділянки, до якої він може застосовуватися, перевірки арифметики розрахунку з урахуванням сплачених сум).

53. Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо розподілу тягаря доказування та оцінки доказів (ст.ст. 13, 74, 79, 86 ГПК України), Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, фактично не розмежували: (1) наявність підстав для виникнення кондикційного зобов`язання та (2) доведеність розміру безпідставно збережених коштів, ототожнивши заперечення щодо правильності розрахунку (застосування коефіцієнта К1, визначення частки ділянки тощо) з відсутністю підстав для стягнення в цілому. Такий підхід не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.01.2026 у справі №922/407/23.

54. Щодо аргументів про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Верховний Суд зважає на підхід, викладений у постанові від 13.01.2026 у справі №922/407/23, за яким витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку може використовуватися як доказ відповідних даних, а питання його застосовності до спірного періоду вирішується з урахуванням доводів та доказів сторін у конкретній справі.

55. Водночас зазначені порушення не можуть бути усунуті на стадії касаційного перегляду справи, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено повно та узгоджено обставини, необхідні для визначення розміру заявлених до стягнення коштів, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо встановлення таких обставин (ст. 300 ГПК України).

56. Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити та оцінити обставини, що мають значення для визначення розміру безпідставно збережених коштів (зокрема, частку земельної ділянки, до якої може застосовуватися коефіцієнт К1, значення такого коефіцієнта за спірний період, належність і допустимість доказів щодо підстав його застосування, а також арифметичну перевірку розрахунку з урахуванням сплачених сум). З урахуванням приписів ч. 4 ст. 310 ГПК України, за яких справа направляється до суду першої інстанції у всіх випадках, крім ситуації, коли порушення допущено лише апеляційним судом, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

57. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з`ясувати та оцінити обставини, що мають значення для визначення періоду, площі фактичного користування та складових розрахунку у межах заявленого позивачем періоду, а також розмежувати: 1) питання наявності підстав для виникнення кондикційного зобов`язання; 2) питання визначення розміру безпідставно збережених коштів.

58. Також господарський суд має надати оцінку поданому позивачем витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також запереченням відповідача щодо застосування такої оцінки для визначення розміру заявлених до стягнення коштів, а також перевірити доводи відповідача щодо можливості та порядку застосування понижуючого коефіцієнта складних інженерно-геологічних умов, зокрема з`ясувати: чи підтверджено належними та допустимими доказами наявність підстав для застосування такого коефіцієнта; чи визначено частку земельної ділянки, до якої може бути застосований понижуючий коефіцієнт; чи встановлено конкретне значення такого коефіцієнта відповідно до вимог нормативних актів, які регулюють порядок визначення орендної плати за землю у місті Харкові, у спірний період.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково та передати справу повністю або частково на новий розгляд, у тому числі за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

60. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч. 4 ст. 310 ГПК України).

61. За наведених вище обставин Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду у справі скасувати, справу направити до господарського суду першої інстанції на новий розгляд.

Судові витрати

62. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі №922/2438/24(922/4053/24) скасувати.

3. Справу №922/2438/24(922/4053/24) направити до Господарського суду Харківської області на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков