ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 Справа № 914/3592/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України

до відповідача: Приватного закладу освіти «Перший Інноваційний Приватний Львівський Ліцей»

про: стягнення 170 441,10 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ

24.11.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України до відповідача: Приватного закладу освіти «Перший Інноваційний Приватний Львівський Ліцей» про: стягнення 170 441,10 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Дана ухвала суду була надіслана позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети, про отримання яких матеріали справи містять відповідні довідки, підписані відповідальним працівником.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

15.12.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх№33628/25).

22.12.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх№34171/25).

22.12.2025р. через систему «Електронний суд» (вх№5533/25) позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить суд вважати їх наступними:

Стягнути з відповідача Приватного закладу освіти «Перший Інноваційний Приватний Львівський Ліцей» (адреса: 79060, м. Львів, вул. Наукова, 5а, ) на користь позивача Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України (адреса: 79060, м. Львів, вул. Наукова, 5, ) пеню в сумі 10582, 11 грн. (десять тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні, 11 коп.), штраф в сумі 3134, 49 грн. (три тисячі сто тридцять чотири гривні, 49 коп.).

При цьому, позивач вказує на те, що 25 листопада 2025 року відповідач погасив основну заборгованість за договорами оренди №60 та №57, що підтверджується випискою з рахунку від 25.11.2025 року.

26.12.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх№34517/25).

29.12.2025р. суд постановив ухвалу відповідно до якої ухвалив:

Прийняти заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог у справі №914/3592/25, здійснювати подальший розгляд справи за вимогами позивача до відповідача про стягнення пені в сумі 10 582,11 грн. та штрафу в сумі 3 134,49 грн.

13.01.2026р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу (вх№1052/26).

19.01.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло заперечення щодо клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу (вх№1627/26).

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна в частині своєчасної та повної сплати передбачених орендних платежів.

Також, за прострочення виконання зобов`язання, позивач заявив до стягнення 10 582,11 грн. пені та штраф у сумі 3 134,49 грн.

Враховуючи, що відповідачем було частково погашено заборгованість, а саме в частині основного боргу, позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог відповідно в цій частині.

Відповідач правом на подання відзиву скористався та заперечив позовні вимоги повністю, вказуючи про те, що заборгованість за договорами оренди №57 та №60 була повністю погашена відповідачем до моменту відкриття провадження у справі, одразу після отримання від позивача актів наданих послуг. До отримання таких документів відповідач був позбавлений можливості належним чином виконати грошове зобов`язання. Відповідно, як вказує відповідач, прострочення виконання зобов`язання не було наслідком недобросовісної поведінки відповідача.

Тобто, за твердженням відповідача, позивач не надавав відповідачу актів наданих послуг та рахунків на оплату, відтак такий був позбавлений можливості здійснити оплати. Звертає увагу на те, що рахунків на оплату позивач так і не надав, до матеріалів справи не долучив такі, чим, на думку відповідача, порушив вимоги договорів оренди. За таких обставин, як вказує відповідач, саме неналежна та недобросовісна поведінка позивача, яка полягала у несвоєчасному наданні документів, необхідних для оплати, стала безпосередньою причиною виникнення спору та звернення до суду.

Спір розглядається з урахуванням зменшених позовних вимог.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

18 квітня 2025 року між Фізико-механічним інститутом ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України (орендодавець, позивач) та Приватним закладом освіти «Перший Інноваційний Приватний Львівський Ліцей» (орендар, відповідач) укладено Договори оренди нерухомого майна, що належить до майнового комплексу НАН України №57 та №60 (Договори оренди).

Відповідно до Договору оренди №57 та Акта приймання-передачі до нього від 18.04.2025 року, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне майно, зазначене у п.4 Умов Договору, а саме: нежитлові приміщення №№5, 9, загальною площею 48, 8 кв. м. на 1-му поверсі в Адміністративно лабораторному корпусі в будівлі під літерою «А-З», реєстраційний номер майна №ОЗ5З4506.9ЮШВДЖН186, розміщене за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 5, (майно), що перебуває на балансі Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України.

Відповідно до Договору оренди №60 та Акта приймання-передачі до нього від 18.04.2025 року, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне майно, зазначене у п. 4 Умов Договору, а саме: нежитлові приміщення №№168,169,171,191,192, загальною площею 14З, 5 кв. м. на 3-му поверсі в Адміністративно-лабораторному корпусі в будівлі під літерою «А-З», реєстраційний номер майна №ОЗ5З4506.9ЮШВДЖН186, розміщене за адресою: м.Львів, вул. Наукова, 5, (майно), що перебувають на балансі Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України.

Майно передано в оренду в результаті проведення аукціону.

Мета використання майна - для розміщення приватного закладу освіти.

Дані Договори (п. 12.1) було укладено строком на 5 років (Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна №157-ІХ від 03.10.2019 року, зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.9 Умов Договору оренди №57, місячна орендна плата, визначена за результатом проведення аукціону - 6100,00 грн. без ПДВ та 7 388,32 грн. з ПДВ (протокол електронного аукціону №LLE001-UA-20250З20-49056).

За договором оренди №60, місячна орендна плата становить 17 937, 50 грн. без ПДВ та 21525, 00 грн. з ПДВ (протокол електронного аукціону №LLE001-UA-20250З24- 58725).

Відповідно до п.3.3 Договорів оренди №57, №60, орендар сплачує орендну плату Орендодавцю щомісяця не пізніше 30 (31) числа поточного місяця.

Оскільки майно було фактично передане в користування відповідача, позивач щомісяця нараховував відповідачу орендну плату, і як свідчать матеріали справи, сторони підписували Акти приймання-передачі наданих послуг.

Всього, за період з початку дії договорів, позивач нарахував відповідачу 47092,00 грн. орендної плати за договором №57 та 138 477,50 грн. за договором №60 з квітня по жовтень 2025 року. А відповідач оплатив лише авансові платежі в сумі 7 320,00 грн. по договору №57 (банківська виписка №1197 від 02.04.2025 року) та 2 1525,00 грн. по договору №60 (банківська виписка №1195 від 02.04.2025 року). Вказане призвело до виникнення заборгованості в сумі 39 772,00 грн. по договору №57 та 116 952, 50 грн. по Договору №60.

Із матеріалів справи слідує те, що по кожному договору сторони щомісяця підписували Акти наданих послуг.

Позивач у позові вказує наступне.

По Договору №57 неоплаченими (на момент подання позову) залишились такі Акти надання послуг:

Акт надання послуг №14250 від 20.08.2025 року на суму 29 280,00 грн. оплачений частково - залишок боргу 25132,00 грн.; Акт надання послуг №14251 від 2З.09.2025 року на суму 7 320,00 грн.; Акт надання послуг №14974 від 20.10.2025 року на суму 7 320,00 грн.

По Договору №60 неоплаченими (на момент подання позову) залишились такі Акти надання послуг:

Акт надання послуг №130073 від 2З.05.2025 року на суму 9 327,50 грн.; Акт надання послуг №13406 від 16.06.2025 року на суму 21 525,00 грн.; Акт надання послуг №13808 від 21.07.2025 року на суму 21 525,00 грн.; Акт надання послуг №14244 від 20.08.2025 року на суму 21 525,00 грн.; Акт надання послуг №14578 від 23.09.2025 року на суму 21 525,00 грн.; Акт надання послуг №14965 від 20.10.2025 року на суму 21 525,00 грн.

Відповідач не заперечує проти заборгованості, що виникла, посилаючись на несприятливі умови в українській економіці. Також, відповідач гарантував вчасне здійснення поточних платежів щомісяця та погашення заборгованості (лист №359/25 від 25 вересня 2025 року). Проте, станом на день подання позовної заяви зобов`язання залишалося невиконаним, з кожним місяцем заборгованість зростала, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду.

При цьому, після відкриття провадження у справі, позивач зменшивши позовні вимоги, вказав на те, що 25 листопада 2025 року відповідач погасив основну заборгованість за договорами оренди №60 та №57, що підтверджується випискою з рахунку від 25.11.2025 року.

Договорами оренди №57, №60 (пункт 3.9) визначено що на суму заборгованості Орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 2 відсотки від суми заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає Договір, як належну підставу для виникнення у його сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Положеннями частин 1 та 2 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Суд встановив, що 25 листопада 2025 року відповідач погасив основну заборгованість за договорами оренди №60 та №57, що підтверджується випискою з рахунку від 25.11.2025 року, відтак враховує те, що не спростовано відповідачем факт неналежного виконання ним обов`язків з оплати позивачу орендних платежів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього грошових зобов`язань за договорами, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 10582, 11 грн., штраф в сумі 3134, 49 грн., нарахованих на вищенаведені суми заборгованості протягом вказаного періоду згідно з наданим Інститутом розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону, платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Положеннями частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договорів, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Інституту про стягнення з відповідача пені в сумі 10582, 11 грн. та штрафу в сумі 3134, 49 грн.

У той же час, суд звертає увагу на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, пеня та штраф є формами неустойки, тобто видами штрафних санкцій, відповідно не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження повної та вчасної сплати спірних сум заборгованості за договорами.

Відповідач не надав доказів того, що позивач своїми діями перешкоджав йому вчасно здійснювати оплати за договорами. Сторони підписували Акти наданих послуг, які є первинними бухгалтерськими документами і містять всі необхідні реквізити для оплати. За таких умов, наявність або відсутність окремого документа із назвою «Рахунок», не створює жодних юридичних наслідків.

За своєю правовою природою, рахунок на оплату, не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, за якими потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Тому, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України.

Відповідач у відзиві зазначає про можливість суду зменшити нараховані позивачем суми штрафу та пені.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020р. у справі № 902/855/18, від 14.01.2020р. у справі №911/873/19, від 10.02.2020р. у справі № 910/1175/19, від 20.08.2020р. у справі № 904/3546/19).

В спірному випадку, суд враховує, що розмір штрафу та пені не є надмірним.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів, зокрема, знаходження у тяжкому фінансовому стані або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для інтересів відповідача у зв`язку із сплатою штрафу та пені в установленому договором розмірі. У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення розміру штрафу та пені.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за договорами, позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наведеного.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №690 від 19.11.2025р. на суму 3 028,00 грн.

Також, відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи, що в результаті зменшення позовних вимог, ціна позову склала 13 716,60 грн, судовий збір за подання позову становить: 3 028,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а саме у сумі 3 028,00 грн.

Щодо заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи (частина 3 статті 123 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 5 статті 126 ГПК України, в разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі №910/4201/19).

У постанові від 11.11.2021р. у справі №910/7520/20 Верховний Суд вказав, що суд має визначити, чи є обгрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України незалежно від відсутності клопотання про зменшення витрат.

Відповідно, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

У позовній заяві позивач повідомляв, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 30 000,00 грн.

13.01.2026р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів щодо підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу (вх.№1052/26).

Відповідно до поданого клопотання, позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 49 500,00 грн., що підтверджується, зокрема, наступним.

Позивач Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка НАН України уклав Договір про надання послуг з юридичного представництва №ЮО 07-11/25 від 25.11.2025р. з Адвокатським об`єднанням «Арбітріум», для юридичної допомоги щодо стягнення заборгованості за Договорами оренди №61 та №62 та представництва в Господарському суді Львівської області в господарській справі №914/3592/25. Для надання послуг з юридичного представництва АО «Арбітріум» було призначено адвоката Попко Ольгу Володимирівну. На виконання умов цього Договору АО «Арбітріум» надало, а ФМІ ім. Г. В. Карпенка НАН України прийняв юридичну допомогу всього на суму 49 500, 00 грн.

Відповідно до Актів про надання послуг з юридичної допомоги №1 та №2, Адвокатське об`єднання «Арбітріум» надало, а Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка НАН України прийняв юридичну допомогу, а саме:

-Вступ у господарську справу (ознайомлення з матеріалами) щодо стягнення заборгованості за Договором оренди №61 та Договором оренди №62, - 6 годин на суму 15 000, 00 грн.;

-Підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області щодо стягнення заборгованості за Договором оренди №61 та Договором оренди №62 на загальну суму 11 4544, 66 грн. - 4 години на суму 10 000, 00 грн.;

-Підготовка проекту відповіді на відзив до Господарського суду Львівської області у справі №914/3592/25 - 4 години, на суму 10 000, 00 грн.

-Підготовка проектів заяв та клопотань процесуального характеру у справі №914/3592/25 - 6 годин на суму 14 500, 00 грн.

Сторони домовились, що вартість юридичної допомоги у відповідності до п.4.3 Договору встановлюється в розмірі 2 500, 00 гривень за 1 годину. Відповідно до вищезазначених Актів позивач здійснив оплату юридичних послуг, що підтверджується платіжною інструкцією №848 від 19.12.2025р. на суму 24 500,00 грн. та платіжною інструкцією №731 від 04.12.2025р. на суму 25 000,00 грн.

Також, матеріали справи містять Ордер, виданий на ім`я адвоката.

19.01.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло заперечення щодо клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу (вх№1627/26), в якому відповідач не погоджується з вимогами позивача, клопотання вважає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що на думку відповідача, у даній справі відсутні обставини, які б свідчили про підвищену складність чи значний обсяг правничої роботи. Зокрема, вказано на те, що позивач намагається стягнути витрати на правничу допомогу майже в чотири рази більші, ніж заявлені позовні вимоги, що є явно, на думку відповідача не співмірним.

Крім того, звертає увагу суду на те, що акти про надання послуг з юридичної допомоги, на які посилається позивач, як на доказ понесення витрат, не містять дати їх складання, що є істотним порушенням вимог законодавства до первинних облікових документів.

Також, зазначено про те, що Договір про надання послуг з юридичного представництва укладено 25 листопада 2025 року, тоді як позовна заява датована 21 листопада 2025 року, тобто раніше за дату укладення договору.

Тобто, відповідач вважає, що позивач долучив договір, який укладено з порушенням вимог законодавства та акти наданих послуг, які не є оформленими та не підтверджують реальність господарської операції. Відповідно, стверджує, що позивач не надав доказів того, що йому була надана правнича допомога.

Суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 49500,00 грн з урахуванням всіх аспектів і складності справи, а також час, який би міг витратити адвокат на вивчення матеріалів справи та підготовку заяв по суті справи, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру.

Суд зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 49 500, 00 грн не є співмірними із складністю справи.

Відтак, оскільки стягнення адвокатських витрат у заявленому розмірі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для відповідача, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 6 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 18.03.2021р. у справі №910/15621/19, від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18, від 24.10.2019р. у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507, постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 922/3850/23, від 11 квітня 2024 року у справі № 910/11136/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 500/3953/21, від 20 червня 2024 року у справі № 760/11612/23.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що у даному випадку, позивачу повинно бути компенсовано судові витрати за судовий розгляд даної справи, які б він не поніс у випадку належного виконання відповідачем договірних зобов`язань.

Суд зазначає, що за змістом положень ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката, такі є по-суті оплатою відповідачем наданих послуг з правничої допомоги. І в цьому аспекті, оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Таким чином, виходячи з матеріалів справи, суд не погоджується із переліком наданих послуг, не погоджується із визначенням їх загальної вартості, розмір якої, за оцінкою суду є значно завищеним, однак, бере до уваги, що правнича професійна допомога у даній справі фактично надавалась і була неминучою, а її розмір частково є обґрунтованим.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи що позовні вимоги задоволено, беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає адекватним розміром професійної правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача при розгляді даної справи, складає розмір 6 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного закладу освіти «Перший Інноваційний Приватний Львівський Ліцей» (адреса: 79060, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Наукова, будинок 5а; ідентифікаційний код 44772648) на користь Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАН України (адреса: 79060, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Наукова, будинок 5; ідентифікаційний код 03534506) пеню в сумі 10 582, 11 грн., штраф в сумі 3 134, 49 грн. та 3 028,00 грн. судового збору, 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.