ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"02" лютого 2026 р. м. Черкаси Справа № 925/122/26

Суддя Господарського суду Черкаської області Зарічанська З.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Арс", ідентифікаційний код 21452918, вул. Азербайджанська, буд. 8-А, м. Київ, 02090,

про видачу судового наказу,

УСТАНОВИЛА:

28.01.2026 до Господарського суду Черкаської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Арс" надійшла заява про видачу судового наказу з вимогою стягнути з Публічного акціонерного товариства "Шполянський молокозавод" заборгованість в сумі 86 504 грн.

Вказана заява обґрунтована тим, що між Приватним акціонерним товариством "Ратнівський молокозавод" та Публічним акціонерним товариством "Шполянський молокозавод" було укладено Договір оренди транспортного засобу №РМ-4 від 01.01.2012, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає в строкове платне користування Боржнику напівпричіп платформу марки МАЗ 93892. У зв`язку із неналежним виконанням Боржником умов Договору оренди ТЗ, у Боржника перед Первісним кредитором, станом на 31.10.2017 виникла заборгованість в сумі 102 232 грн. Згідно даних бухгалтерського обліку Первісного кредитора, сума заборгованості, що виникла у Боржника перед Первісним кредитором, станом на 22.05.2025, склала 86 504 грн. Постановою господарського суду Волинської області від 28.10.2019 Первісного кредитора визнано банкрутом, щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру. 14.05.2025 в електронній торговій системі "Прозорро.Продажі" відбувся електронний аукціон №BRD001-UA-382 з продажу права вимоги (дебіторська заборгованість) Первісного кредитора до суб`єктів господарювання в кількості 24 шт. За результатами торгів було сформовано протокол про проведення аукціону №BRD001-UA-382 від 14.05.2025, відповідно до якого переможцем було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Арс". Таким чином, із врахуванням викладеного вище та положень чинного законодавства України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Арс" є належним кредитором щодо виконання Боржником грошового зобов`язання, набутих та належних Стягувачу на підставі Договору оренди ТЗ, інших договорів, а також всіма іншими додатковими правами як кредитора у зв`язку із неналежним та несвоєчасним виконанням Боржником відповідного грошового зобов`язання на підставі вказаних договорів.

Щодо спливу строку позовної давності заявник зазначає таке.

З моменту виникнення у Первісного кредитора права вимоги пройшов строк, який не перевищує позовну давність з огляду на той факт, що більшість актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором оренди ТЗ було укладено сторонами у 2017-2018 роках. Акти звірки за договорами, що додаються, було підписано між Первісним кредитором та Боржником 31.10.2017. Відповідно до приписів статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому, слід звернути увагу на положення пункту 11 Закону України №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020, а також пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території Україну карантин. Дію карантину було неодноразово продовжено: - з 22 травня до 31 липня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500; - з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 9.12.2020 №1236; - з 19.12.2020 до 30.04.2023 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету стрів України від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 11.10.2021 №1066, від 20.10.2021 №1096, від 25.10.2021 №1102, від 24.11.2021 №1240, від 29.11.2021 №1237, від 02.12.2021 №1246, від 15.12.2021 №1336, від 29.12.2021 №1407 від 30.12.2021 №1432, від 30.12.2021 №1435, від 12.01.2022 №1, від 09.02.2022 №140, від 23.02.2022 №229, від 11.03.2022 №249, від 18.03.2022 №311, від 19.03.2022 №318, від 26.03.2022 №369, від 26.03.2022 №372, від 29.04.2022 №488, від 17.05.2022 №594, від 17.05.2022 №597, від 27.05.2022 №630, від 19.08.2022 №928, від 23.12.2022 №1423, від 04.02.2023 №97.Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Отже, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені на час дії в України карантину. Аналогічна правова позиція щодо визначення перебігу строку позовної давності відповідно до положень статей 256, 258 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладена Верховним Судом у постановах від 06.05.2021 у справі №903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі №916/1157/21 та від 13.07.2022 у справі №910/8669/21. Велика Палата Верховного Суду у постанові (п. 96) від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зауважувала, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану (з урахуванням Закону України від 14.05.2025 № 4434-IX до 04.09.2025).

Дослідивши матеріали заяви, суддя зазначає таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

За змістом вказаної норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заявник покликається на норми законів України, відповідно до яких позовна давність змінювалась.

Так під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Ураховуючи конструкцію пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, продовження не є ні перериванням, ні зупиненням, а тому строк позовної давності обраховується у звичайному порядку. Проте, якщо строк позовної давності спливає у період дії карантину чи в період дії воєнного стану, однак до 29.01.2024, то строк, який сплинув, продовжується на такий період.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

14 травня 2025 року Верховною радою України прийнято Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", яким пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Такий Закон України набрав чинності 04.09.2025.

Водночас встановлення обставин зупинення та продовження перебігу позовної давності виходить за межі інституту наказного провадження. Стаття 152 ГПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин зупинення перебігу позовної давності.

Пропуск загальної позовної давності, що встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), необхідність з`ясування обставин продовження та зупинення перебігу позовної давності унеможливлює розгляд заяви ТО "Арс" у наказному провадженні, що призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. У даному випадку, у зв`язку із простроченням сплати та необхідність розгляду питання про застосування загального строку позовної давності, очевидним є спір про право між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. У протилежному випадку, вирішення питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження призведе до того, що боржник буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені права цього учасника справи.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише у порядку позовного провадження.

Отже суддя дійшла висновку, що наявні підстави, визначені п. 5 ч. 1 ст.152 ГПК України, для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 152, 153, 234, 254 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Арс" у видачі судового наказу про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Шполянський молокозавод" заборгованість в сумі 86 504 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Копію ухвали надіслати заявнику через систему "Електронний суд".

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА