ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2026 р. Справа№ 910/2082/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025

у справі № 910/2082/25 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни

до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича

про стягнення 246134,24 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна (далі також - ФОП Цопіна В.І.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича (далі також - ФОП Колісніченко І.А.) про стягнення 246 134,24 грн, з яких заборгованість з орендної плати у розмірі 170 971,19 грн, заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 28 210,46 грн, а також 28 886,87 грн пені, 5 129,14 грн штрафу, 3 190,51 грн 3 % річних та 9 746,07 грн інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням договору оренди від 27.06.2019 №299/2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на користь Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни заборгованість з оплати орендних платежів у розмірі 61 199,81 грн, заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 28 210,46 грн, пеню в розмірі 17 975,47 грн, штраф у розмірі 1 835,99 грн, 3 % річних у розмірі 2 091,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 246,50 грн, судовий збір 1 857,09 грн та інші судові витрати в розмірі 100,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 11, 202, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 612, 625, 759, 762, 763 ЦК України, статей 173-175, 188, 193, 283, 291 Господарського кодексу України та встановленими судом обставинами існування між сторонами орендних правовідносин, які виникли на підставі договору оренди від 30.05.2023, а також відсутністю доказів розірвання згаданого договору за згодою сторін або ж у судовому порядку з 01.10.2024. Відтак, з`ясувавши, що відповідач не сплачував своєчасно орендну плату у погодженому у договорі розмірі, а також комунальні платежі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення суми основного боргу разом із нарахованими позивачем штрафними санкціями, інфляційними втратами та 3% річних та вартості комунальних послуг. При цьому, судом відмовлено у стягнення подвійної неустойки, нарахованої позивачем у зв`язку з користуванням відповідачем орендованим приміщенням після 01.10.2024.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Колісниченко Ігор Анатолійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25 в частині стягнення із Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича заборгованості зі сплати комунальних послуг в розмірі 28 210,46 грн скасувати і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Підприємець вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відшкодування витрат на комунальні послуги. За доводами Підприємця, комунальні послуги ним сплачено у повному обсязі, що підтверджується доданими до апеляційної скарги доказами, а саме, платіжними інструкціями №7369 від 30.10.2023, №7423 від 15.11.2023, №0.0..1 від 19.12.2023, №0.0..1 від 13.03.2024 №0.0..1 від 09.05.2024, №0.0..1 від 06.08.2024, №0.0..1 від 02.09.2024.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Також, не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/2082/25 у частині незадоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ФОП Цопіна В.І. вказує на неправильне застосування судом першої інстанції вимог статей 629, 631, 759, 762 ЦК України.

За твердженням апелянта судом залишено поза увагою, що договір оренди є припиненим з 02.10.2024, у зв`язку з відмовою відповідача підписати додаткову угоду. Оскільки приміщення, які були предметом договору були повернуті позивачу лише 01.11.2024, то за користуванням майном з відповідача має бути стягнуто неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Безпідставним є висновок суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення передбаченого п. 6.2. Договору оренди штрафу у розмірі 5 129,14 грн, а також інших штрафних санкцій, нарахованих позивачем за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором за жовтень 2024 року, а саме, 10 801,02 грн - пені в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України, 4 059,69 грн - інфляційних втрати, 1 221,60 грн - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 3 293,24 грн - штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.06.2025, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/2082/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2082/25.

10.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/2082/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/2082/25. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25. Об`єднано апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/2082/25 в одне апеляційне провадження. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Службовою запискою секретаря судової палати та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/473/25 від 19.08.2025 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 07.08.2025 про звільнення судді Іоннікової І.А., яка є головуючим суддею у справі, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2082/25.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 апеляційну скаргу ФОП Колісниченка Ігоря Анатолійовича у справі № 910/2082/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 19.08.2025 апеляційну скаргу ФОП Цопіної Валентини Іванівни передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 25.08.2025 апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/2082/25 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. Спільний розгляд апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/2082/25 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

21.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ФОП Цопіної В.І. на апеляційну скаргу ФОП Колісниченка І.А., у якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін. Вважає, що долучені до апеляційної скарги докази не можна враховувати під час перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному провадженні з огляду на неподання цих доказів відповідачем до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надавши оцінку доводам апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.05.2023 Фізичною особою-підприємцем Цопіною Валентиною Іванівною (покупець за договором, позивач у справі) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (продавець за договором) укладено договір № 7/23 купівлі-продажу нежитлових приміщень з № 1 по № 4 (група приміщення № 1), І-поверх, літ. «А», загальною площею 32,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, будинок 9-А.

На виконання умов договору купівлі продажу сторонами було підписано Акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 30.05.2023, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив продані шляхом продажу не електронному аукціоні нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (група приміщення № 1), І-поверх, літ. «А», загальною площею 32,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, будинок 9-А.

Відповідно до пункту 5.5. договору купівлі-продажу, об`єкт приватизації відповідно до договору від 27.06.2019 № 299/2019 «Про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду» (з урахуванням Додаткової угоди від 06.10.2020 року № 1 «Про внесення змін до договору № 299/2019 від 27 червня 2019 року про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду») (далі - договір оренди) перебуває в орендному користуванні фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича, строк дії договору з 27.06.2019 до 25.06.2022 .

Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету міністрів України від 27.05.2022 № 635 «Про особливості оренди державного і комунального майна у період воєнного стану» договори оренди, строк дії яких завершується у період дії воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідно до вимог частини 4 статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» договір оренди зберігає чинність для нового власника об`єкта приватизації.

30.05.2023 за актом № 7 приймання-передачі нежитлових приміщень продавець передав, а покупець прийняв нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (група приміщень № 1), літ. «А», І-поверх загальною площею 32,7 кв.м, що розташовані за адресою: місто Київ, проспект Бажана Миколи, будинок 9-А.

27.06.2019 між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець за договором), Фізичною особою-підприємцем Колісніченком Ігорем Анатолійовичем (орендар за договором, відповідач у справі) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району» (балансоутримувач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 (далі - договір оренди), відповідно до якого орендодавець на виконання розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 27 червня 2019 року № 539 «Про погодження змін до істотних умов договорів про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду у Дарницькому районі» передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, 9-А, під розміщення торговельного об`єкта з продажу непродовольчих та продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 06.10.2020 та додаткової угоди № 2 від 29.09.2021 до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 від 27.06.2019 були внесені зміни та доповнення.

Об`єктом оренди є: нежитлові приміщення загальною площею: 32,70 кв.м, у т. ч. на 1 поверсі - 32,70 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору, в редакції додаткової годи № 2 від 29.09.2021, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 23.07.2020 № 50/9129 «Про деякі питання оренди комунального майна територіальної громади міста Києва" і становить без ПДВ 268,74 грн за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає: 8 787,68 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.4. договору розмір орендної плати підлягає перегляду на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, та в інших випадках, передбачених законодавством України. Орендодавець зобов`язаний звернутися до орендаря із вимогою про перегляд орендної плати, якщо зміни до Методики мають наслідком збільшення розміру орендної плати за цим Договором, протягом 30 календарних днів з моменту набуття чинності відповідними змінами. Орендар може звернутися до орендодавця із вимогою про перегляд орендної плати, якщо зміни до Методики мають наслідком зміну розміру орендної плати за цим Договором, протягом будь-якого строку після набуття чинності відповідними змінами. Новий розмір орендної плати починає застосовуватись з першого числа місяця, наступного за датою укладення сторонами додаткової угоди до цього договору щодо приведення розміру орендної плати у відповідність із змінами, внесеними до Методики. Відмова орендаря укласти додаткову угоду щодо збільшення орендної плати з метою приведення її у відповідність із змінами, внесеними до Методики, є підставою для дострокового припинення цього договору.

У відповідності до пункту 3.7. договору оренди орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Пунктом 3.9 договору оренди визначено, що оплата витрат на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т.ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

Згідно з пунктом 3.12 договору оренди сторонами погоджено, що у разі закінчення, припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує плату за фактичне користування об`єктом оренди до дня підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем або іншими документами, передбаченими законодавством включно: у розмірі орендної плати, визначеної договором оренди, - протягом місяця після дати закінчення (дострокового розірвання) договору оренди; у розмірі подвійної орендної плати, визначеної договором оренди, - починаючи з другого місяця після закінчення (дострокового розірвання) договору оренди.

Відповідно до пункту 4.2.3 договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Орендар зобов`язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами-постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) (пункт 4.2.12 договору оренди).

Пункт 4.2.20 договору оренди визначено, що після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством- балансоутримувачем. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Відповідно до пункту 9.1 договору оренди цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 27 червня 2019 року до 25 червня 2022 року. У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації

02.09.2024 Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулась до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича із вимогою № 30/08-1 від 30.08.2024 про підписання додаткової угоди про збільшення орендної плати. Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

17.10.2024 Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулася до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича із вимогою № 17/10 про звільнення орендованого приміщення та сплату неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

01.11.2024 між Фізичною особою-підприємцем Цопіною Валентиною Іванівною, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Колісниченком Ігорем Анатолійовичем, як орендарем, підписано акт приймання-передачі (повернення) до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 від 27.06.2019, відповідно до умов якого орендарем повернуто, а орендодавцем прийнято з оренди нежитлове приміщення загальною площею 32,70 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, 9-А.

Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога позивача про стягнення заборгованості з оплати орендних платежів за період з червня 2023 року по травень 2024 року в розмірі 170 971,19 грн, заборгованості з оплати комунальних послуг за період з грудня 2023 року по жовтень 2024 року у розмірі 28 210,46 грн, а також, 28 886,87 грн пені, 5 129,14 грн штрафу, 3 190,51 грн 3 % річних та 9 746,07 грн інфляційних втрат, 122 037,19 грн неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що договір оренди нерухомого майна №299/2019 від 27.06.2019 припинено з 02.10.2024 на підставі пункту 3.4 договору, у зв`язку з відмовою відповідача від підписання додаткової угоди про збільшення орендної плати.

Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частин 1, 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно частин 1, 3 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

При цьому, підстави для розірвання договору найму на вимогу наймача визначено статтею 783 Цивільного кодексу України, за змістом якої наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Правом орендодавця у відповідності до пунктом 5.1.2 договору є виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

За пунктом 5.1.3 орендодавець має право відмовитись від договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу.

Згідно з пунктом 9.2 договору оренди усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

У відповідності до пункту 9.3 договору оренди одностороння відмова від договору не допускається, крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 цього договору. Лист з відмовою від договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 9.4 договору оренди договір припиняється в разі: ліквідації орендодавця або орендаря; невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору; закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта; смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа); в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 9.5 договору оренди договір може бути розірвано за погодженням сторін. Договір вважається розірваним з дати повідомлення орендаря/орендодавця про згоду розірвати договір, але не раніше дати повернення підприємству-балансоутримувачу об`єкта за актом приймання-передачі.

На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (пункт 9.6 договору оренди).

Як правильно зазначено судом першої інстанції, спеціальні норми передбачають можливість дострокового припинення договору оренди майна лише за згодою сторін або за рішенням суду шляхом його розірвання, а не внаслідок односторонньої відмови.

02.09.2024 Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулася до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича із вимогою № 30/08-1 від 30.08.2024 про підписання до 01.10.2024 додаткової угоди про збільшення орендної плати, відповідно до якої відповідача також повідомлено, що відмова орендаря від укладання додаткової угоди є підставою для дострокового припинення договору з 01.10.2024.

Зі змісту вказаної вимоги вбачається, що орендодавець: 1) не вимагав розірвання договору в односторонньому порядку шляхом направлення письмового попередження про це іншій стороні, а вимагав підписати додаткову угоду про збільшення розміру орендної плати та повідомив про те, що непідписання вказаної угоди є підставою для припинення договору; 2) не посилався на розірвання договору в односторонньому порядку на підставі пункту 9.5 договору; 3) не наводив будь-яких передбачених пунктом 9.4 договору обставин припинення договору; 4) не наводив будь-яких передбачених статтею 783 Цивільного кодексу України обставин, які надають можливість розірвання договору найму на вимогу орендодавця.

Настання обставин, з якими договір чи закон пов`язує можливість припинення зобов`язання за договором, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин.

Надаючи оцінку вимозі позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав визнавати або вважати спірний договір оренди розірваним на підставі пункту 3.4 з 01.10.2024, оскільки нормами спеціального законодавства, а також умовами договору оренди не передбачено такої підстави для припинення договору як відмова орендаря від підписання запропонованої орендодавцем додаткової угоди до договору.

Також, зміна розміру орендної плати, відповідно до умов договору відбувається виключно за згодою сторін, а новий розмір орендної плати застосовується з першого числа місяця, наступного за датою укладання сторонами додаткової угоди (п. 3.4 договору оренди).

За таких обставин, розмір орендної плати має визначатись виключно із умов договору та визначеного договором порядку її обчислення.

Зокрема, згідно з пунктом 3.1 договору, в редакції додаткової годи № 2 від 29.09.2021, орендна плата становить без ПДВ 268,74 грн за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає: 8 787,68 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (пункт 3.2 договору).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у розмірі 170 971,19 грн та заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 28 210,46 грн

З огляду на вищенаведене та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати орендних платежів, а також оплати компенсації вартості комунальних послуг за спірний період, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендних платежів з червня 2023 року по жовтень 2024 року в розмірі 61 199,81 грн та заборгованість з оплати комунальних послуг за період з грудня 2023 року по жовтень 2024 року у розмірі 28 210,46 грн.

Щодо розміру заборгованості з оплати орендних платежів, судом першої інстанції правильно зроблено розрахунок заборгованості, виходячи із розміру орендної плати, визначеної на підставі п. 3.1 договору з урахуванням індексації орендної плати, встановленої п. 3.2 договору.

За таким же алгоритмом, судом першої інстанції правильно визначено розмір орендної плати за грудень 2024 року.

При цьому, судом першої інстанції слушно відхилено зроблений позивачем розрахунок орендної плати за жовтень 2024 року, оскільки визначений позивачем розмір орендної плати суперечить умовам укладеного між сторонами договору та міг бути застосований, з огляду на вимоги п. 3.4 договору оренди, - лише після укладення додаткової угоди до нього.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача щодо можливості покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ч.6 ст. 785 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять доказів розірвання договору оренди з підстав, визначених спеціальними нормами закону, або ж умовами договору з 02.10.2024.

Навпаки, матеріалами справи підтверджується, що сторони реалізували п. 9.5 договору оренди, яким передбачено, що договір може бути розірвано за погодженням сторін. Договір вважається розірваним з дати повідомлення орендаря/орендодавця про згоду розірвати договір, але не раніше дати повернення об`єкту за актом приймання-передачі.

Як убачається із надісланих позивачем відповідачу листів від 02.02.2024, від 17.10.2024 орендодавець мав намір здавати спірне приміщення в оренду за більшою вартістю, та за відсутності згоди на укладення додаткової угоди, бажає розірвати укладений між сторонами договір оренди. Оскільки 01.11.2024 сторони підписали акт приймання-передачі (повернення) до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 від 27.06.2019, то, з огляду на умови п. 9.5 договору оренди, відповідач погодився на пропозицію позивача розірвати договір оренди, оскільки не волів сплачувати бажану позивачу орендну плату.

Тому, договір є розірваним саме з 01.11.2024.

Відтак, правові підстави для нарахування за жовтень 2024 року неустойки, встановленої ч.6 ст. 785 ЦК України - відсутні.

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що ним у повному обсязі відшкодовано вартість усіх комунальних послуг, отриманих у період дії договору оренди.

Так, як убачається із позовних вимог, розмір відшкодування комунальних послуг складається з: абонентського обслуговування за квітень, червень та жовтень 2024 року у розмірі 134,23 грн, а також вартості спожитої електричної енергії за грудень 2023 року, січень, березень, червень, жовтень 2024 року у розмірі 28 076,23 грн.

До матеріалів справи не додано належних доказів перерахування відповідачем позивачу цих сум.

Додані до апеляційної скарги копії платіжних інструкцій не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки, по-перше, не були подані до суду першої інстанції, а у апеляційній скарзі не обґрунтовано причин неможливості долучення цих квитанцій до відзиву на апеляційну скаргу. По-друге, на підставі платіжної інструкції №7423 від 15.11.2023 проведено платіж за електроенергію за жовтень 2023 року, на підставі платіжної інструкції №0.0..1 від 19.12.2023 проведено платіж за листопад 2023 року, на підставі платіжної інструкції №0.0..1 від 13.03.2024 проведено платіж за лютий 2024 року, на підставі платіжної інструкції №0.0..1 від 09.05.2024 проведено платіж за квітень 2024 року, на підставі платіжної інструкції №0.0..1 від 06.08.2024 проведено платіж за липень 2024 року, на підставі платіжної інструкції №0.0..1 від 02.09.2024 проведено платіж за серпень 2024 року, тобто за місяці, які не було включено до позовних вимог.

А, з платіжної інструкції №7369 від 30.10.2023 не убачається можливим встановити на виконання якого договору її було оплачено, та за які комунальні послуги (вид послуг, місяць тощо).

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 28 886,87 грн пені, 5 129,14 грн штрафу, 3 190,51 грн 3 % річних та 9 746,07 грн інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 16.06.2023 по 14.02.2025.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 6.2 договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. Крім того, орендар згідно з пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні витрати по заборгованості та 3% річних від простроченої суми заборгованості. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 6.2. договору.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині пені, процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Перевіривши нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням умов договору, приписів чинного законодавства, визначеного позивачем періоду нарахування та задоволеної суми основного боргу, є меншими, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: 17 975,47 грн пені, 1 835,99 грн штрафу, 2 091,69 грн 3% річних та 6 246,50 грн інфляційних втрат.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем неправильно визначено розмір основного боргу за жовтень 2024 року, тому, ним неправильно здійснено розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій, а також нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, доводи позивача про помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих за жовтень 2024 року штрафних санкцій у розмірі 10 801,02 грн - пені, 4 059,69 грн. - інфляційних втрат, 1221,60 грн - 3 % річних та 3 293,24 грн - штрафу, - не підтвердились під час апеляційного перегляду спору.

Колегія суддів також звертає увагу представника позивача на те, що застосування передбаченої ч. 6. ст. 785 ЦК України неустойки за неповернення об`єкту оренди орендодавцю у визначені договором строки у зв`язку із припиненням дії договору унеможливлює стягнення визначених договором орендної плати та штрафних санкцій. Тобто, якщо договір припинив свою дію і орендар не повертає об`єкт оренди - застосовується санкція, передбачена ч. 6 ст. 785 ЦК України. Якщо договір є чинним і орендар не сплачує вчасно оренду плату, - застосовуються умови договору щодо розміру орендної плати та штрафних санкцій за несвоєчасне внесення орендної плати.

При цьому, із доданого до позову та апеляційної скарги розрахунку вбачається, що позивач нарахував неустойку, встановлену ч. 6 ст. 785 ЦК України за жовтень 2024 року, та за те, що відповідач не сплатив її, ще й штрафні санкції передбачені договором, а також нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, що, на переконання колегії суддів, вказує на помилкове розуміння позивачем норми ч. 6 ст. 785 ЦК України.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Колегія суддів також враховує доводи відзиву ФОП Цопіної В.І. на апеляційну скаргу Колісниченко І.А. на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду, зробленими за наслідками апеляційного провадження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників - ФОП Цопіну В.І. та ФОП Колісніченка І.А.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни та Фізичної особи-підприємця Колісниченка Ігоря Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/2082/25.

4. Матеріали справи №910/2082/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко