ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. Справа№ 910/9579/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025

у справі №910/9579/25 (суддя - Пукас А.Ю.)

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни

про стягнення 41 145, 94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі за текстом - КП "Київтранспарксервіс", позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерія Юріївна (далі за текстом - ФОП Сколобан В.Ю., відповідач, скаржник) про стягнення заборгованості за договором № ДНП-2024-08/074 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 26.08.2024 (далі за текстом - Договір) в розмірі 36 271, 20 грн основного боргу, пені - 4 999, 77 грн, 4 019, 22 грн - інфляційні втрати та 855, 75 грн - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на той факт, що ним передано, а відповідачем прийнято у користування майданчик для паркування транспортних засобів, однак останнім не здійснювалась оплата за його користування, що і стало підставою для одностороннього розірвання договору та звернення до суду з позовом.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/8686/24 позов Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" основний борг - 36 271 грн 20 коп, пеню - 4 999 грн 77 коп, інфляційні втрати - 4 019 грн 22 коп, 3 % річних - 855 грн 75 коп.

Постановляючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції враховано відсутність доказів оплати відповідачем за Договором, а також як вірно зазначає позивач, аргументи та обставини, на які відповідач посилається в частині необхідності звільнення його від нарахованих платежів не підтверджені жодними доказами, що унеможливлює звільнити сторону від заявленої до стягнення суми оскільки суд не вбачає можливості встановити факт того, що Відповідач дійсно не здійснював або не міг здійснювати господарську діяльність та міг використовувати орендне майно.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Сколобан Валерія Юріївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни задовольнити. Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 06.10.2025 у справі №910/9579/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КП "Київтранспарксервіс".

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що враховуючи те, що відповідач був позбавлений можливості використовувати переданий в оренду (найм) майданчик для паркування транспортних засобів через проведення господарської діяльності іншого підприємця на підставі іншого договору, укладеного з КП «Київтранспарксервіс», який вважався і вважається на сьогодні чиним, оскільки ще не має рішення яке б набрало законної сили, то наявні обставин, що не залежали від відповідача та, в силу приписів ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, звільняють його від сплати орендної плати за період, за який об`єкт оренди ним не використовувався, оскільки неправомірне перешкоджання здійсненню господарської діяльності відповідача, створює перешкоди для використання об`єкту оренди, порушує положення укладеного між сторонами Договору, суперечить змісту його укладення та загальним засадам цивільного законодавства.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

07.11.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що відповідачем не складено жодного акту із залученням незацікавлених осіб, або навіть самого ФОП Чигряй Д.І., який за словами відповідача йому перешкоджає, чи не зроблено жодного фото, щоб підтвердити факт перешкоди здійснення діяльності Відповідачу, хоч законодавством покладено обов`язок доведення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та розгляд клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9579/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Витребувано невідкладно матеріали справи №910/9579/25 з суду першої інстанції.

14.01.2026 згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9579/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 Прийняти справу №910/9579/25 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., суддів: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

До апеляційної скарги скаржником додано клопотання про долучення до матеріалів справи листа-відповіді від 25.10.2025, копії договору між ФОП Чигряй Д.І. та КП "Київтранспарксервіс", копії додаткової угоди, платіжні квитанції.

В обґрунтування зазначеного клопотання скаржник зазначає, що дані документи отримано останнім лише 26.10.2025, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції. Таким чином, відповідач не мала можливості долучити вказані докази до матеріалів справи.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, так як наведені у них обставини не були відомі суду та учасникам справи на момент розгляду заяви про забезпечення позову в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості ухвали.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної в позові, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк. Надані докази існували станом на день подання позову та могли бути отримані учасниками справи, однак не подавалися останніми до суду першої інстанції разом з заявами по суті справи, а тому вказане виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції у порядку ст. 269 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 26.08.2024 між позивачем (далі також - Сторона-1) та відповідачем (далі також - Сторона-2 ) укладено Договір, згідно з пункту 1.1 якого Сторона-1 передає за плату, а Сторона-2 приймає для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів (далі- майданчик для паркування) за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 52/22 (вздовж лінії швидкісного трамвая) в кількості 27 машиномісць, що включає 24 (двадцять чотири) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 3 (три) місця для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю або, які перевозять особу з інвалідністю, для організації та провадження діяльності з паркування транспортних засобів та отримання плати з юридичними та фізичними особами за надання послуг за користування майданчиком для паркування.

Відповідно до пункту 5.1 Договору майданчик для паркування вважається переданим в експлуатацію Стороні-2 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію.

Згідно пункту 6.2 Договору вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону та становить 21 грн 59 коп., у т.ч. ПДВ в сумі 3 (три) грн. 60 коп.

Відповідно до пункту 6.3 Договору загальна ціна договору становить 567 385,20 грн. 20 коп., у т.ч. ПДВ в сумі 94 564, 20 грн. 20 коп.

За змістом пункту 6.4 Договору оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання передачі Стороною-1 в експлуатацію Стороні-2 майданчика для паркування транспортних засобів та здійснюється Стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок Сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місяці, за який проводиться оплата не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється розрахунок. Плата за місяць, в якому підписано акт приймання-передачі, здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця.

Відповідно до пункту 6.5 Договору Сторона-1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти Сторони-2 рахунок на оплату, однак згідно пункту 6.6 Договору відсутність рахунку на дату оплати визначену пунктом 4.3 цього Договору, не звільняє Сторону-2 від зобов`язань щодо оплати.

За умовами пункту 6.8 Договору оплата Сторони-2 Стороні-1 згідно умов даного Договору проводиться за період з дати підписання акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію по дату фактичного повернення з експлуатації Стороні - 1 майданчика для паркування транспортних засобів.

Пунктом 7.2 Договору закріплено право вимоги Сторони - 1 у Сторони - 2 щодо сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення строків оплати.

Згідно пункту 9.2 Договору строк дії Договору становить 1095 календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі майданчика для паркування.

26.08.2024 між КП "Київтранспарксервіс" та ФОП Сколобан В.Ю. підписано акт приймання-передачі паркувального майданчика в експлуатацію на 27 машиномісць за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 52/22 (вздовж лінії швидкісного трамвая).

Позивачем до матеріалів справи надано наступні рахунки на оплату:

№ 2849 від 26.08.2024 на суму 3 108, 96 грн;

№ 3004 від 01.09.2024 на суму 15 544, 80 грн;

№ 3275 від 01.10.2024 на суму 16 062, 96 грн;

№ 3752 від 01.11.2024 на суму 1 554, 48 грн

та відповідні акти надання послуг № 2643 від 31.08.2024, № 2870 від 30.09.2024, № 3145 від 31.10.2024 та № 3413 від 04.11.2024 за період серпень - листопад 2024.

Судом встановлено, що вказані вище акти надання послуг не підписані відповідачем, а відповідні рахунки на оплату за Договором на загальну суму 36 271, 20 грн не сплачені, що визнається і відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилаючись на положення пункту 9.8 Договору листом від 08.11.2024 № 053/05-4722 повідомив відповідача про розірвання Договору в односторонньому порядку з 04.11.2024.

Зазначена обставина не заперечується відповідачем, а докази оскарження такого одностороннього правочину відсутні.

При цьому, суд зазначає, що питання розірвання Договору не входить до предмету дослідження судом в межах даної справи, а відтак є встановленою обставиною.

Враховуючи відсутність оплат від відповідача за Договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення суми основного боргу (орендні платежі), а також нарахованої пені, 3 % річних та інфляційних втрат згідно наданого розрахунку з огляду на прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання.

Заперечення відповідача зводяться до того, що ним не здійснювалось користування майданчиком у період серпень - листопад 2024, який передано позивачем за Договором оскільки такий майданчик є зайнятий іншим суб`єктом господарювання, з яким у позивача існує судовий спір (№ 910/7747/24).

Відповідач стверджує, що після підписання Договору позивачем допущено незаконні дії та не відмінено електронні торги, за результатами яких укладено Договір при тому, що у позивача існує спір з ФОП Чигряй Д.І. щодо експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів (далі- майданчик для паркування) за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 52/22 (вздовж лінії швидкісного трамвая).

Відповідач звертає увагу суду на те, що він звертався до позивача із листом від 09.09.2024 вхід № 053/05/2723 щодо призупинення дії Договору в силу зазначених вище обставин, у відповідь на який позивачем надано відмову.

Листом від 04.10.2024 відповідач звернувся до позивача з проханням розірвати Договір та не нараховувати щомісячну плату за користування.

Натомість позивач листом від 25.11.2024 № 053/05-4954 зазначив про існування у відповідача заборгованості за Договором та необхідність підписання акту про повернення майданчика.

Наявний у справі Акт повернення паркувального майданчика від 04.11.2024 не підписаний відповідачем.

Підсумовуючи, відповідач посилається на положення частини 6 статті 762 ЦК України та стверджує, що він як наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При цьому, відповідач посилається на судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №910/7495/16.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога», перебування членів колегії суддів на лікарняному, у відпустках та інші чинники.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи окремо та в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами найму (оренди).

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" регулюються майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Згідно з пунктом 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

В силу зазначеного, законодавством чітко встановлено обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користуванням майном до його повернення орендодавцю за актом приймання-передачі (повернення), у строки та у розмірі, визначені договором оренди.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що між сторонами підписано акт приймання-передачі паркувального майданчика 26.08.2024, колегія суддів констатує, що з 27.08.2024 у відповідача/скаржника виник обов`язок з оплати вартості експлуатації майданчика для транспортних засобів із врахуванням положення пункту 6.4 Договору.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача в частині не отримання ним рахунків на оплату за Договором за спірний період, а також те, що неотримання рахунку не звільняє сторону від обов`язку оплати, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині суми основного боргу є обґрунтованими та правомірними.

Суд зазначає, що обов`язок з оплати оренди за серпень у відповідача є таким, що настав 02.09.2024, а щодо оплати за вересень - листопад з 16-го числа поточного місця.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією позивача, викладеною у відзиві на апеляційну скаргу, що скаржником не надано жодного доказу, що підтверджує факт нездійснення ним господарської діяльності за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 52/22 (вздовж лінії швидкісного трамвая) у спірний період, ним не складено жодного акту із залученням незацікавлених осіб, або навіть самого ФОП Чигряй Д.І., який за словами відповідача йому перешкоджає, не зроблено жодного фото, щоб підтвердити факт перешкоди здійснення діяльності іідповідачу, хоч законодавством покладено обов`язок доведення.

Посилання скаржника на неправомірні дії позивача, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки у випадку незгоди сторони з порядком укладання договору в процедурі електронного аукціону сторона не була позбавлена права оскаржити таку процедуру або Договір в цілому, однак відповідні докази матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Виходячи з положень статей 610, 611, 612 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником договірного зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що останній є обґрунтованим, а нараховані позивачем суми є арифметично вірними в силу чого вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вище викладене, враховуючи відсутність належних та достатніх доказів на спростування заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що на момент апеляційного перегляду оскаржуваного рішення у даній справі, постановою Верховного Суду від 18.11.2025 у справі №910/7747/24 касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Чигряя Дмитра Івановича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 910/7747/24 у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрито. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Чигряя Дмитра Івановича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 910/7747/24 в частині підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 910/7747/24 залишено без змін.

У свою чергу, постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 910/7747/24 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказану постанову, суд апеляційної інстанції констатував, що при укладенні додаткової угоди № 1 від 28.04.2023 сторонами не було дотримано вимог частини третьої статті 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо нотаріального посвідчення правочину в частині строку дії договору, тому ця додаткова угода є недійсною в силу закону, а саме є нікчемною в цілому (всі умови). Тож на момент вчинення КП «Київтранспарксервіс» одностороннього правочину із розірвання договору від 28.02.2023 № ДНП-2023-02/05 його пункт, який передбачав таке право при настанні певних умов, був дійсним (не був виключеним нікчемною додатковою угодою), що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову та визнання вказаного одностороннього правочину недійсним.

З вищевикладеного вбачається, що односторонній правочин, оформлений письмовим повідомленням від 04.06.2024 № 053/05-2217, про дострокове розірвання з 10.06.2024 договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 28.02.2023 № ДНП-2023-02/05 є дійсним.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів досліджено та відхиляються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та додаткового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9579/25, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сколобан Валерії Юріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9579/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9579/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Сколобан Валерією Юріївною.

4. Матеріали справи № 910/9579/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім