ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. Справа № 910/10732/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 29.01.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025

у справі № 910/10732/25 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард"

про стягнення 347 469,72 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Київська міська рада (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард" (відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 347 469,72 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач використовував земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 у Оболонському районі міста Києва без правовстановлюючих документів на неї, у зв`язку з чим, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 347 469,72 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.02.2024 по 21.04.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10732/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард" на користь Київської міської ради 347 469,72 грн. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою та 4169,64 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 у Оболонському районі міста Києва, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25, 20.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вангард" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25 повністю і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на підставі положень ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про оренду землі» ТОВ «Вангард» набуло право користування земельною ділянкою, на якій розміщене належне товариству на праві власності нерухоме майно. Враховуючи наявність у ТОВ «Вангард» ще до укладання договору оренди земельної ділянки від 22.04.2024 законодавчо визначеної правової підстави для користування земельною ділянкою, тому твердження позивача, що відповідач користувався земельною ділянкою з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 в Оболонському районі міста Києва за відсутністю правових підстав не відповідають дійсності. Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ «Вангард`у спірний період не було ані власником, ані користувачем спірної земельної ділянки, тому не могло сплачувати земельний податок та орендну плату. Також відповідач вказує, що рішення Київської міської ради від 02.11.2023 № 7239/7280 не містить положення про зобов`язання ТОВ «Вангард» сплатити безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою до реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а за договором оренди земельної ділянки від 22.04.2024 № 1391 ТОВ «Вангард» сплачує орендну плату з моменту його укладання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард" у справі № 910/10732/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/10732/25.

08.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 910/10732/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10732/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 та призначено розгляд справи на 29.01.2026.

30.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій це майно розташоване, тому саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок оформити право користування земельною ділянкою та сплачувати за користування земельною ділянкою орендну плату. Крім того, позивач зазначає, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки у розмірі сформованої земельної ділянки площею 0,8502 га. Також позивач зазначає, що у позовній заяві при обґрунтуванні розрахунку безпідставно збережених коштів позивачем помилково зазначено код цільового призначення земельної ділянки 02.10, замість 03.10, однак наявність такої помилки не призвела до зменшення чи збільшення суми, яка має бути стягнута з відповідача.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у зв`язку з перебуванням суддів Гончарова С.А. та Тарасенко К.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/10732/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 для розгляду справи № 910/10732/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Кравчук Г.А.

26.01.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято справу № 910/10732/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 та призначено справу до розгляду на 29.01.2026.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вангард" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2025 № 441091400 та № 441106580 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вангард» є власником нерухомого майна - нежитлових будівель загальною площею 834,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0) та майнового комплексу загальною площею 688,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0) за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 76.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 у місті Києві.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 внесено до Державного земельного кадастру 13.03.2023.

З Витягу з Державного земельного кадастру від 13.02.2024 № НВ-024 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :78:027:0013 - 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

Рішенням від 02.11.2023 № 7239/7280 Київської міської ради передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Вангард» в оренду на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 (код виду цільового призначення - 03.10, для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку) із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

22.04.2024 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідністю «Вангард» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

22.04.2024 проведено державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідністю «Вангард» на земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2025 № 23207/5/26-15-04-15-03 ТОВ «Вангард» не подавало податкові декларації по платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) та не сплачувало плату за землю з 13.03.2023 по 22.04.2024 до Правобережної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві (Оболонський район). Згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу по ТОВ «Вангард» заборгованість по платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не обліковується.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 у справі № 910/4389/24, яке набрало законної сили 07.02.2025, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вангард» на користь Київської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою за період з 13.03.2023 по 31.01.2024 в розмірі 1 336 256, 92 грн.

Позивач зазначає, що у період з 01.02.2024 по 21.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вангард» безоплатно використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 у Оболонському районі міста Києва без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання коштів за оренду цієї земельної ділянки.

Відповідно до Витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 08.02.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :78:027:0013 становить 31 400 967,14 грн.

За розрахунком позивача сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з період з 01.02.2024 по 21.04.2024 становить 347 469,72 грн.

Наведене стало підставою для звернення Київської міської ради до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вангард» 347 469,72 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :78:027:0013 відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вангард» є власником нерухомого майна - нежитлових будівель загальною площею 834,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0) та майнового комплексу загальною площею 688,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0) по вул. Автозаводській, 76 у Оболонському районі міста Києва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2025 № 441091400 та № 441106580.

Як вбачається з матеріалів справи, належне відповідачу на праві власності нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 у місті Києві, яка належить на праві комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

13.03.2023 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013.

Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :78:027:0013 - 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

02.11.2023 Київською міською радою прийнято рішення № 7239/7280 про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вангард» в оренду на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 (код виду цільового призначення - 03.10, для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку) із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення, 22.04.2024 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідністю «Вангард» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

Державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідністю «Вангард» на земельну ділянку з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га проведено 22.04.2024.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 у справі № 910/4389/24, яке набрало законної сили 07.02.2025, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вангард» на користь Київської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою за період з 13.03.2023 по 31.01.2024 в розмірі 1 336 256, 92 грн.

Позивач стверджує, що відповідач як власник нерухомого майна у період з 01.02.2024 по 21.04.2024 користувався земельною ділянкою, на якій це майно розташоване, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак Товариство з обмеженою відповідністю «Вангард» є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося судом, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 внесено до Державного земельного кадастру.

Отже, вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 289.1. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Правова позиція, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 08.02.2024, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :78:027:0013 становить 31 400 967,14 грн.

З наданого позивачем розрахунку орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :78:027:0013 вбачається, що при здійсненні його розрахунку позивач застосував ставку орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з додатком 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2024 рік" від 14.12.2023 № 7531/7572.

При цьому, позивач зазначив, що при обґрунтуванні розрахунку безпідставно збережених коштів позивачем помилково зазначено код цільового призначення земельної ділянки 02.10, замість 03.10, однак наявність такої помилки не призвела до зменшення чи збільшення суми, яка має бути стягнута з відповідача.

Таким чином, Київською міською радою при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :78:027:0013 площею 0,8502 га по вул. Автозаводській, 76 у Оболонському районі міста Києва правомірно застосовано відсоткову ставку орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, у період з 01.02.2024 по 21.04.2024 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :78:027:0013 у власності або користуванні Товариства з обмеженою відповідністю «Вангард» не перебувала.

Таким чином, Київською міською радою правомірно нараховано безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 01.02.2024 по 21.04.2024.

За встановлених обставин, позовні вимоги Київської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вангард» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою підлягають задоволенню у сумі 347 469,72 грн.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вангард» слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вангард» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/10732/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 910/10732/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді О.В. Тищенко

Г.А. Кравчук