РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2026Справа № 911/2399/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Михайлової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Укрпошта", м.Київ

до відповідача 1: Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України, м.Київ

до відповідача 2: Пенсійного фонду України, м.Київ

про стягнення 115 597,02 грн,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: Глущенко Д.В.

від відповідача 2: Зінченко І.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укрпошта" до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України про стягнення надмірно перерахованих коштів у розмірі 115 597,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.03.2022 між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Управлінням соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області було укладено договір №210 про надання послуг з виплати та доставки грошових допомог. Після врахування Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області всіх попередніх платежів Акціонерного товариства «Укрпошта», Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області направило на адресу позивача акт звіряння розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги за жовтень 2022р., згідно якого заборгованість Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області становить 115597,02 грн. Дана заборгованість Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області виникла в наслідок неврахування останнім всіх повернень коштів Акціонерним товариством «Укрпошта» та помилкового включення 115597,02 грн в акт звірення розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги за серпень 2022. Проте, на вимогу про повернення вказаних коштів Управлінням соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області було відмовлено. Правовою підставою позовних вимог визначено приписи ст.1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 30.07.2025 Господарського суду Київської області матеріали справи передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/2399/25 передано на розгляд судді Князькову В.В.

Ухвалою від 18.08.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового процесу.

Відповідач 1 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України є неналежним відповідачем у справі. Також вказаним учасником судового процесу наголошено, що Міністерство не є стороною договору №210 від 09.03.2022, отже вимоги щодо повернення вказаною особою коштів, сплачених в межах вказаного правочину є безпідставними.Також віфдповідачем наголошено на безпідставності посилань позивача в якості обгрунтування позову на приписи ст.1212 Цивільного кодексу України.

17.09.2025 до суду надійшла заява позивача, в якій останнім викладено позовні вимоги у новій редакції, зокрема, заявлено про стягнення з Державного бюджету України 115597,02 грн. на користь Акціонерного товариства «Укрпошта».

Ухвалою від 06.10.2025 задоволено заяву Акціонерного товариства "Укрпошта" про залучення співвідповідача; залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Пенсійний фонд України; постановлено здійснювати розгляд справи №911/2399/25 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 29.10.2025.

29.10.2025 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 26.11.2025.

06.11.2025 до суду надійшов відзив відповідача 2 на позов, в якому останній проти задоволення позову заперечував, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами договору №210 від 09.03.2022, тобто, не між позивачем та відповідачем 2.

26.11.2025 судом було відкладено підготовче засідання на 10.12.2025.

10.12.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2026.

Предстаник позивача у судове засідання 28.01.2026 не з`явився, проте, про дату, час та

місце розгляду справи був повідомений належним чином у минулому судовому засіданні 10.12.2025, в якому був присутнім представник Акціонерного товариства "Укрпошта". Про причини неявки позивач не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив.

З огляду на неявку представника відповідача суд зазначає таке.

У п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вказано, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка позивача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 28.01.2026.

До того ж, судом враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Представниками відповідачів у судовому засіданні 28.01.2026 було надано заперечення проти задоволення позову.

В судовому засіданні 28.01.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2022 між Управлінням соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області (замовник) та Акціонерним товариством "Укрпошта" (виконавець) було укладено договір № 210 про надання послуг з виплати та доставки грошових допомог, згідно п.2.1 якого виконавець зобов`язується протягом дії договору надати замовникові послуги з доставки та виплати державних грошових допомог за переліком виплат (КПКВК), що визначений в Додатку № 6 до договору "Специфікація", виплата яких передбачена Законодавством за бюджетні кошти на підставі відомостей на виплату грошової допомоги та за разовим дорученням на виплату допомоги, а замовник - прийняти і оплатити послуги.

Згідно п. 5.1 договору, грошова допомога перераховується замовником на поточний рахунок виконавця зазначений в Додатку № 6 не пізніше ніж за 2 дні до початку виплатного періоду. У разі надання додаткових відомостей, проведення виплат за разовими дорученнями грошова допомога перераховується на зазначений в цьому пункті поточний рахунок не пізніше ніж за 2 робочі дні до дати вказаної у виплатних документах.

Пунктом 5.4 договору обумовлено, що після завершення виплатного періоду виконавець здійснює формування Зведених звітів про виплату грошової допомоги (додаток 10 до Порядку), на підставі останніх, замовник складає Акт звірення розрахунків за зразком, наведеним у додатку 12 до договору "Акт звірення розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги", який в тому числі, є первинним документом, що підтверджує обсяг сум виплаченої грошової допомоги, вартість послуг, наданих виконавцем.

Акт звірення розрахунків надається на підпис виконавцю не пізніше 7-го числа місяця наступного за звітним. Виконавець підписує акт звірення та повертає один примірник замовнику протягом 2-х робочих днів від дня його отримання. З моменту підписання сторонами Акту звірення розрахунків послуги вважаються прийнятими замовником в повному обсязі за зазначений в ньому період (п. 5.7 договору № 210 від 09.03.2022).

Згідно п. 5.8 договору № 210 від 09.03.2022 якщо після доставки адресату виконавцем грошової допомоги за відомостями та разовими дорученнями, така допомога була невиплачена, виконавець повертає замовнику суму невиплаченої грошової допомоги після підписання акту звірки взаєморозрахунків до кінця місяця, наступного за звітним, на поточний рахунок замовника, зазначений в додатку №6.

Пунктом 7.3.6 договору № 210 від 09.03.2022 встановлено, що виконавець зобов`язаний проводити остаточні розрахунки з замовником щодо виплачених сум грошової допомоги на умовах та в терміни визначені п. 5.8 договору.

Згідно додатку 6 до договору "Специфікація", кошти з Державного бюджету для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі перераховуються з поточного рахунку Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області на поточний рахунок Акціонерного товариства "Укрпошта".

За даними Акта звірення розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги за серпень 2022 сума невиплачених Житомирською дирекцією Акціонерного товариства "Укрпошта" коштів грошової допомоги у серпні 2022 (заборгованість позивача на кінець місяця) становила 115597,02 грн.

13.10.2022 року позивачем платіжним дорученням №830428 здійснено переказ коштів в сумі 115597,02 грн. на поточний рахунок відповідача з призначенням платежу "Повернення коштів згідно акта звірки за серпень 2022р. т.98 = 99731,94 (субсидія) т.99 = 15865,08 (пільги)" .

Відповідно до виписки Держказначейства за 31.10.2022 року кошти з поточного рахунку відповідача перераховані загального фонду державного бюджету України.

Згідно Акту звіряння розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги за жовтень 2022р., заборгованість Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області становить 115597,02 грн.

Актом звірки взаєморозрахунків № 10 станом на 01.11.2022 позивач та Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області підтвердили заборгованість за УСЗН Бердичівської РДА в сумі 115597,02 грн.

14.04.2023 позивачем надіслано Управлінню соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області претензію про повернення коштів.

У відповіді на претензію Управлінням соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області вказано, що згідно норм постанови КМ України від 16.09.2022р. №1041 "Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України" не є уповноваженим органом (розпорядником бюджетних коштів), що здійснює нарахування та виплату коштів, призначених для виплати субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива. З огляду на зміни в законодавстві, кошти в сумі 115597,02 грн. були повернуті до державного бюджету України.

23.09.2023 позивачем повторно направлено Управлінню соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області претензію про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 115597,02 грн., відповідь на яку надано не було.

З огляду на вказані обставини Акціонерне товариство «Укрпошта» звернулось до суду з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області 115597,02 грн. помилково сплачених коштів.

Рішенням від 17.07.2024 Господарського суду Житомирської області по справі №906/43/24 відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення з Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області 115597,02 грн. помилково сплачених коштів. За даними Єдиного жержавного реєстру судових рішень вказане судове рішення не оскаржувалось у передбаченому законом порядку.

Наразі, позивач посилається на те, що згідно п.4 постанови №1041 від 16.09.2022 Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» постановлено Акціонерному товариству "Укрпошта" передати до 17 жовтня 2022 р. структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад звіти про виплату житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу за серпень 2022 р. та повернути невиплачені одержувачам кошти і акт звірення розрахунків з виплати житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу.

Також позивачем наголошено, що згідно змісту Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на виплату житлових субсидій та пільг громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України

від 29 грудня 2023 р. № 1404 головним розпорядником бюджетних коштів є Мінсоцполітики. Розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Пенсійний фонд України.

З огляду на наведені обставини у сукупності, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України та Пенсійного фонду України про стягнення з державного бюджету України 115 597,02 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем 1 вказано, що Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України є неналежним відповідачем у справі. Також вказаним учасником судового процесу наголошено, що Міністерство не є стороною договору №210 від 09.03.2022, отже вимоги щодо повернення вказаною особою коштів, сплачених в межах вказаного правочину є безпідставними.Також відповідачем наголошено на безпідставності посилань позивача в якості обгрунтування позову на приписи ст.1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач 2 проти задоволення позову також заперечував, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами договору №210 від 09.03.2022, тобто, не між позивачем та відповідачем 2.

Оцінюючи доводи учасників судового процесу та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Загальні підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України об`єктом кондикції є не лише майно, а й грошові кошти, що безпідставно утримані чи набуті.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Втім, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).

У постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, на яку також посилається Скаржник, Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду від 02.02.2021 у справі №330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 17.08.2021 у справі №913/371/20 та від 27.03.2019 у справі №905/1313/18, наголосила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Як було встановлено вище, 13.10.2022 року позивачем платіжним дорученням №830428 здійснено переказ коштів в сумі 115597,02 грн. на поточний рахунок відповідача з призначенням платежу "Повернення коштів згідно акта звірки за серпень 2022р. т.98 = 99731,94 (субсидія) т.99 = 15865,08 (пільги)" .

Відповідно до виписки Держказначейства за 31.10.2022 року кошти з поточного рахунку відповідача перераховані загального фонду державного бюджету України.

Згідно Акту звіряння розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги за жовтень 2022р., заборгованість Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області становить 115597,02 грн.

Актом звірки взаєморозрахунків № 10 станом на 01.11.2022 позивач та Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області підтвердили заборгованість за УСЗН Бердичівської РДА в сумі 115597,02 грн.

14.04.2023 позивачем надіслано Управлінню соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області претензію про повернення коштів.

У відповіді на претензію Управлінням соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області вказано, що згідно норм постанови КМ України від 16.09.2022р. №1041 "Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України" не є уповноваженим органом (розпорядником бюджетних коштів), що здійснює нарахування та виплату коштів, призначених для виплати субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива. З огляду на зміни в законодавстві, кошти в сумі 115597,02 грн. були повернуті до державного бюджету України.

23.09.2023 позивачем повторно направлено Управлінню соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області претензію про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 115597,02 грн., відповідь на яку надано не було.

Судом також було встановдлено, що Акціонерне товариство «Укрпошта» звернулось до суду з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області 115597,02 грн. помилково сплачених коштів.

Рішенням від 17.07.2024 Господарського суду Житомирської області по справі №906/43/24 відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення з Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області 115597,02 грн. помилково сплачених коштів. За даними Єдиного жержавного реєстру судових рішень вказане судове рішення не оскаржувалось у передбаченому законом порядку.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд погоджується із позивачем стосовно того, що грошові кошти в сумі 115597,02 грн є такими, що збережені без належної правової підстави саме державною.

Оцінюючи доводи відповідачів 1 та 2 щодо відсутності у останніх обов`язку з повернення коштів позивачу та зобов`язальних відносин за договором № 210 від 09.03.2022, судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, згідно якої кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Таким чином, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Водночас, у разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21, від 21.05.2019 у справі № 910/2569/18).

При цьому, судом також враховано, що відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка регулює спірні у справі правовідносини) повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснює казначейство України за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету.

Отже, у цій справі відповідачем є саме держава, якою фактично і набуто грошові кошти позивача і збережено їх без достстаньої правової підстави та у даному випадку, держава бере участь у справі через відповідні органи державної влади через Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України та Пенсійний фонд України.

Оскільки відповідно до наведених норм та встановлених вище фактичних обставин справи набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, без належної правової підстави збережена сума грошових коштів позивача в розмірі 115597,02 грн підлягає стягненню саме з Державного бюджету України.

Також суд звертає увагу, що при визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за зазначеними позовами про стягнення грошових коштів з державного бюджету необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. За змістом зазначеної правової позиції спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України, оскільки, з огляду на положення статей 2, 170 ЦК України та частини четвертої статті 56 ГПК України, відповідачем у таких справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

В контексті означеного судом враховано посилання позивача у визначенні відповідних органів саме на приписи Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на виплату житлових субсидій та пільг громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 р. № 1404, згідно головним розпорядником бюджетних коштів є Мінсоцполітики. Розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Пенсійний фонд України. Проте, означене ніяким чином не вказує на те, що саме вказаними особами органнами порушено права позивача, з огляду на наведений вище висновок про те, що відповдіачем фактично є Держава Україна.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Крім того, слід звернути увагу, що Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, вказав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

Конституційний Суд України виходить з того, що принцип юридичної визначеності як складова конституційного принципу верховенства права є сукупністю вимог до організації та функціонування системи права, процесів правотворчості та правозастосування у спосіб, який забезпечував би стабільність юридичного становища індивіда. Зазначеного можна досягти лише шляхом законодавчого закріплення якісних, зрозумілих норм (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 6 червня 2019 року № 3-р/2019).

Пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Цей принцип є своєрідною межею здійснення учасниками цивільних правовідносин своїх прав і виконання обов`язків, яка відділяє дозволену поведінку від недозволеної, справедливі, добросовісні і розумні дії від вчинків, які не відповідають цим критеріям.

Принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону. Верховний Суд неодноразово зазначав, що поведінка учасників правовідносин має відповідати іншим засадам цивільного законодавства таким, як справедливість, добросовісність, розумність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, постанови Верховного Суду від 08.09.2020 № 920/418/19, від 07.04.2021 у справі № 910/10514/20).

Отже, у даному випадку стягнення грошових коштів з Державного бюджету України на користь позивача відповідає принципам справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом та забезпечить відновлення прав та законних інтересів позивача, як особи, за рахунок якої державою було набуто та безпідставно збережено грошові кошти в сумі 115 597,02 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову Акціонерного товариства "Укрпошта" про стягнення з Державного бюджету України 115 597,02 грн.

При розподілі судових витрат, судом враховано приписи ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Наразі, судом враховано відсутність зловживань з боку позивача, проте суд акцентує увагу саме на тому, що спір у справі виник не з неправильних дій Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України чи Пенсійного фонду України, а отже, підстави для покладення на них витрат на сплату судового збору відсутні. Тобто, у даному випадку, навіть з урахуванням висновків суду щодо задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне залишити витрати на сплату судового збору за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Укрпошта" до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України та Пенсійного фонду України про стягнення з Державного бюджету України 115 597,02 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01011, м.Київ, вул.Хрещатик, буд.22, ) грошові кошти в сумі 115 597,02 грн.

3. Судовий збір в сумі 2422,40 грн залишити за позивачем.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.01.2026.

Суддя В.В. Князьков