ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 686/1350/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Парадіз" місто Хмельницький" - Смішної І. В.,

фізичної особи-підприємця Гончарука Василя Івановича -Стасишина А. Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги фізичної особи-підприємця Гончарука Василя Івановича

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025

та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026

(судді Коломис В. В., Миханюк М. В., Саврій В. А.)

у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Парадіз" місто Хмельницький"

до фізичної особи-підприємця Гончарука Василя Івановича

про зобов`язання за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до первісного стану згідно з проектною документацією та нормами ДБН, з демонтажем самовільно та незаконно влаштованих приміщень, санвузлів, кухонь та демонтажем самовільно і незаконно проведених інженерних мереж.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Парадіз" місто Хмельницький" (далі - позивач, ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький") у 2023 році звернулося з позовом (з урахуванням уточнень) до фізичної особи-підприємця Гончарука Василя Івановича про зобов`язання ОСОБА_1 (далі - ФОП Гончарук В. І., відповідач, скаржник) за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до первісного стану згідно з проектною документацією та нормами ДБН, з демонтажем самовільно та незаконно влаштованих приміщень, санвузлів, кухонь та демонтажем самовільно і незаконно проведених інженерних мереж.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених апеляційним судом

2.1. ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" (Об`єднання) здійснює утримання та обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .

2.2. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

2.3. ОСОБА_1 здійснив реконструкцію належної йому двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Її переплановано в три окремі житлові кімнати із загальним передпокоєм, кожне з яких має власну кухню-кімнату та санвузол. При цьому, два санвузли винесено над житловими кімнатами нижньої квартири, що порушує п. 5.21. ДБН В.2.2-15:2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення". В одному із санвузлів відведення стоків з унітазу відбувається не самоплинно, примусово через сололіфт. У кожній кухні влаштовано витяжку. Наявність додаткових вентканалів неможливо встановити без порушення цілісності основних конструкцій приміщення.

2.4. Згідно з висновком судової експертизи переобладнання в квартирі носять характер реконструкції, що здійснена з порушенням нормативних документів в галузі будівництва в частині розташування сантехнічних вузлів, створює підвищення рівня шумових забруднень.

2.5. Посилаючись на те, що реконструкція квартири створює реальні загрози безпеці мешканців будинку і порушує чинні будівельні норми, ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" звернулося до суду з цим позовом.

3. Історія справи та короткий зміст судових рішень

3.1. Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 29.04.2024 у задоволенні позову ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" відмовив, додатковим рішенням від 30.05.2024 стягнув з позивача на користь ФОП Гончарука В. І. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

3.2. Хмельницький апеляційний суд постановою від 22.08.2024 апеляційну скаргу ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" задовольнив; рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.04.2024 та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2024 скасував; позов задовольнив та зобов`язав відповідача за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до первісного стану згідно з проектною документацією та нормами ДБН з демонтажем самовільно та незаконно влаштованих приміщень, санвузлів, кухонь та демонтажем самовільно і незаконно проведених інженерних мереж; вирішив питання про розподіл судових витрат.

3.3. Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.09.2024 стягнуто з відповідача на користь ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" 14 800,00 грн понесених судових витрат на проведення експертизи.

3.4. Верховний Суд постановою від 29.01.2025 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.04.2024, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2024, постанову Хмельницького апеляційного суду від 22.08.2024 та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 09.09.2024 скасував; провадження у справі закрив, повідомив ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький", що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

3.5. Господарський суд Хмельницької області рішенням від 31.07.2025 відмовив у задоволенні позову, додатковим рішенням від 21.08.2025 повернув ФОП Гончаруку В. І. судовий збір у розмірі 10 736,00 грн та стягнув на його користь з позивача 22 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.6. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" не довело своє право та наявність повноважень бути суб`єктом звернення до суду із заявленими вимогами, не надало доказів фактичного порушення прав позивача або співвласників будинку з боку відповідача внаслідок перепланування його квартири. Водночас, як зазначає суд, наведені у позовній заяві окремі положення Статуту ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" та Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку" не свідчать про наявність підстав для звернення до суду з позовом до одного із співвласників багатоквартирного будинку з вимогами про зобов`язання за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру до первісного стану згідно з проектною документацією та нормами ДБН з демонтажем самовільно та незаконно влаштованих приміщень санвузлів, кухонь та демонтажем самовільно і незаконно проведених інженерних мереж.

3.7. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01.12.2025 рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.07.2025 та додаткове рішення від 21.08.2025 в оскаржуваній частині скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив.

3.8. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСББ "Парадіз" місто Хмельницький" має право відповідно до закону та положень Статуту захищати права, представляти інтереси співвласників будинку в судах, органах державної влади, а тому є належним позивачем у цій справі. Крім того, на думку суду, "у позивача є матеріально-правова зацікавленість у спорі, оскільки саме ОСББ має обов`язок забезпечити належне утримання та використання спільного майна, в тому числі інженерних мереж будинку, а також забезпечити комфортне та спокійне проживання співвласників/мешканців у Житловому комплексі "Парадіз"".

3.9. Додатковою постановою від 05.01.2026 Північно-західний апеляційний стягнув з ФОП Гончарука В. І. на користь позивача 3 220,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 14 338,00 грн на проведення експертизи, 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях.

4. Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх обґрунтування

4.1. ФОП Гончарук В. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025, в якій просить її скасувати, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.08.2025 залишити в силі.

4.2. Обґрунтовуючи касаційне оскарження судового рішення у відповідності до випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ФОП Гончарук В. І. посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03.09.2014 у справі № 6-84цс14, висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21, від 25.05.2021 у справі № 910/91/20 щодо встановлення наявності у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач; у постанові від 10.10.2019 у справі № 676/4546/17, у якій вказано, що судами не можуть братися до уваги як порушення прав позивача обставини, які можуть виникати у майбутньому.

4.3. На думку ФОП Гончарука В. І. колегія суддів апеляційного господарського суду не дотрималася вимог щодо оцінки подібності правовідносин відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц, від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

4.4. Відповідач також зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.04.2019 у справі № 635/8605/15-ц, у постанові від 19.06.2019 у справі № 463/3414/16-ц, оскільки вони викладені щодо застосування норм права у неподібних правовідносинах.

4.5. Водночас ФОП Гончарук В. І. вважає, що апеляційний господарський суд справу розглянув і вирішив неповноважним судом з огляду на те, що у відповідності до частини чотирнадцятої статті 32 ГПК України після зміни складу суду (заміни судді - члена колегії) розгляд справи по суті мав би бути проведений повторно, а не зі стадії проведення судових дебатів та оголошення судового рішення.

4.6. До Верховного Суду від ФОП Гончарука В. І. 19.01.2026 надійшла також касаційна скарга на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026.

4.7. У касаційній скарзі ФОП Гончарук В. І. просить оскаржувані постанови скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.07.2025, додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.08.2025.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві ОСББ "Парадіз" просить касаційні скарги залишити без задоволення як необґрунтовані.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

6.2. Забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, суд, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. Згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

6.4. При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

6.5. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.

6.6. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

6.7. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

6.8. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі. Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

6.9. Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

6.10. При цьому посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

6.11. За доводами скаржника, суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі № 6-84цс14, Верховного Суду, викладені у постановах від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21, від 25.05.2021 у справі № 910/91/20, від 10.10.2019 у справі № 676/4546/17.

6.12. Так, постанова Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21 (на яку посилається скаржник), ухвалена за позовом Товариства до ОСББ про усунення перешкод у використанні належного позивачу на праві власності майна. У зазначеній постанові Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у позові виснував про те, що однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Обрання ж позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

6.13. У постанові від 25.05.2021 у справі № 910/91/20 Верховний Суд вказав про те, що позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з негаторним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, а суд має - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. У цій справі господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не довів, що він є власником стрілочного переводу, а тому суди дійшли висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном.

6.14. Постанова Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 676/4546/17, ухвалена за позовом ОСОБА 1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області, Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області про скасування рішення виконавчого комітету міської ради, скасування декларації про початок виконання будівельних робіт та визнання перебудови об`єктом самочинного будівництва. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що доводи позивача про те, що в майбутньому реконструкція житлового приміщення в нежитлове може негативно вплинути на його здоров`я та належне йому майно, (підвищена шумова, газова, теплова емісія, наявність електромагнітного випромінювання промислового обладнання, шум та можливе куріння персоналу і клієнтів, розміщення реклами на стінах житлового будинку, підвищена потреба у вивозі сміття, інших обслуговуючих робіт по утриманню будинку) ґрунтуються на припущеннях, вказаним обставинам надана належна оцінка судами попередніх інстанцій.

6.15. Водночас, на відміну від справи, що розглядається, у справі № 676/4546/17 суди встановили, і на це звернув увагу Верховний Суд, що реконструкція суміжної квартири реконструкція спірного приміщення була проведена відповідачем з дотриманням вимог нормативно-правових актів, будівельних норм і правил. Протилежного позивачем не доведено.

6.16. Скаржник також посилається на низку постанов Верховного суду, зокрема, у справах № 727/11479/17, № 742/1756/17, № 813/1885/16, де Верховний Суд, в залежності від обставин справи, досліджував питання віднесення того чи іншого будівництва до "реконструкції". Водночас, це питання не є визначальним під час розгляду цієї справи, оскільки жодним чином не спростовує порушення відповідачем нормативних документів в галузі будівництва, зокрема в частині розташування сантехнічних вузлів над житловими кімнатами.

6.17. Отже, Верховний Суд з урахуванням установлених фактичних обставин у цій справі, проаналізувавши судові рішення, висновки щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду у цій справі, установив, що оскаржувана постанова в цій справі не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник.

6.18. Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

6.19. Колегія суддів констатує, що висновки у наведених скаржником справах та у цій справі, в якій подано касаційну скаргу не можуть вважатися у наведеному випадку подібними через те, що такі висновки у вказаних справах виокремлені скаржником із контексту судових рішень, при цьому не ураховані викладені в рішеннях правові позиції Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмета спору в контексті досліджуваних судами у вказаних справах доказів та встановлених фактичних обставин.

6.20. З огляду на викладене Верховний Суд констатує, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду з цих підстав.

6.21. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

6.22. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

6.23. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

6.24. Натомість решта доводів скаржника фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, тобто свідчать про те, що скаржник намагається повторно ревізувати судове рішення, яке набрало законної сили, що суперечить фундаментальному принципу юридичної визначеності.

6.25. Також Верховний Суд відзначає, що доводи скаржника в частині розгляду справи та прийняття постанови неповноважним складом суду не ґрунтуються на твердженнях про порушення при визначенні складу господарського суду, розгляд справи судом, який не мав на це підстав (скаржник не зазначає зміст таких порушень взагалі), а зводяться до стверджуваних ним порушень частини чотирнадцятої статті 32 ГПК України щодо порядку розгляду справи. Разом з тим, скаржник не наводить доводів про недотримання процедури розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, встановленого для апеляційного господарського суду, як і суті порушення його процесуальних прав, впливу на результат розгляду справи. Тобто, доводи касаційної скарги у цій частині нічим не обґрунтовані, не спрямовані на відновлення будь-якого процесуального права скаржника та є формальними.

6.26. За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

6.27. Враховуючи висновок Верховного Суду про закриття касаційного провадження на за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025, касаційну скаргу на додаткову постанову від 05.01.2026, яка оскаржується заявником як похідна від первісного судового акта, слід залишити без задоволення.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

7.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення у цій частині без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. Враховуючи викладене касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Гончарука В. І. у цій справі на постанову від 01.12.2025, відкрите за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, належить закрити, а касаційну скаргу на додаткову постанову слід залишити без задоволення.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за розгляд касаційних скарг покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Гончарука Василя Івановича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі № 686/1350/23 закрити.

2. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Гончарука Василя Івановича на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 у справі № 686/1350/23 залишити без задоволення.

3. Додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 у справі № 686/1350/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Г. Мачульський

Є. Краснов