ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3793/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Христенко І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Мартинюк Максима Андрійовича, м.Харків (адреса: АДРЕСА_1 )
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків
про стягнення 253730,00 грн збитків
за участю представників:

позивача - Пантелей В.В. (адвокат, ордер ВІ № 1343179 від 23.10.2025);

відповідача - Братушка Г.І. (самопредставництво).

ВСТАНОВИВ:

23.10.2025 року позивач - Фізична особа-підприємець Мартинюк Максим Андрійович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про відшкодування збитків у сумі 253730,00 грн та витрат на проведення незалежної експертизи у сумі 14400,00грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3793/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

11.11.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№26174), в якому проти позову заперечує в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначав, що ремонтні роботи дефектного трубопроводу були проведені фахівцями КП «ХТМ» відповідно до умов Публічного договору, в частині поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності. Проведення капітального ремонту не передбачено умовами Публічного договору.

Відповідач зауважував, що нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі багатоквартирного будинку (підвал) належить до допоміжного приміщення багатоквартирного будинку та призначений для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, тож використання підвального приміщення для зберігання в ньому майна та обладнання, про що зазначає позивач, свідчить про порушення власниками норм чинного законодавства щодо використання не за призначенням приміщення, з усіма наслідками, які випливають з цього. Водночас, акт про залиття, може бути зафіксований відносно квартири, а не допоміжного (нежитлового) приміщення будинку, до якого належить нежитлове приміщення у якому сталося залиття.

Також, на думку відповідача, Акти від 30.01.2025 складені в порушення вимог Правил № 76, оскільки не відповідають зазначеній нормі, зокрема, не затверджений начальником дільниці № 27 КП «Житлокомсервіс», а також складений відносно нежитлового приміщення, яке за своїми технічними характеристиками не є квартирою, отже не може бути належним доказом у справі.

У відзиві зазначено, що позивач не надав належних доказів, що підтверджують вину відповідача в залитті нежитлового приміщення цокольного поверху багатоквартирного будинку № 2/15 по вул. Благовіщенській у м. Харків, тому майнові вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, відповідач заперечує проти витрат позивача на правничу допомогу.

12.11.2025 року представник відповідача надав до суду клопотання (вх.№26347), в якому просить суд перейти до розгляду справи № 922/3793/25 у загальному позовному провадженні з викликом сторін до судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.11.2025 року здійснено перехід до розгляду справи №922/3793/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Постановлено почати підготовче провадження та призначити у справі підготовче засідання на 09.12.2025 року.

18.11.2025 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив (вх.№26731), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

За твердженнями позивача, на відповідача як виконавця послуг покладено обов`язок щодо технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та поточного ремонту, вчасне усунення виявлених несправностей в роботі системи теплопостачання, а також обов`язок регулярного проведення технічного огляду внутрішньобудинкових систем теплопостачання, складання опису несправностей систем.

Також звертає увагу, що відповідач у відзиві на позов підтверджує що працівниками ХТМ був виконаний поточний ремонт після залиття, а саме зазначає: «ремонтні роботи дефектного трубопроводу були проведені фахівцями КП «Харківські теплові мережі» відповідно до умов Публічного договору, в частині поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності».

Тобто, фактично Відповідач підтвердив, що дефект на трубопроводі був незначним і потребував саме поточного ремонту.

Крім того, відповідно до норм законодавства відповідач повинен був належним чином перевірити та випробувати системи теплопостачання з метою виявлення прихованого дефекту, чого останній не зробив.

Позивач стверджує, що реабілітаційний центр «Центр хребта «Respine» розташований на першому поверсі і до нього не застосовуються норми законодавства, які регулюють експлуатацію підвалу.

Щодо невідповідності акту нормам закону позивач зазначав, що саме дії Відповідача є недобросовісними, умисними та спрямованими на уникнення відповідальності шляхом неповідомлення Позивача про необхідність залучення до складення Акту про залиття представника КП «Житлокомсервіс» та надання такого бланку Акту, який завідомо не відповідає вимогам оформлення, визначеним Додатком № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Позивач стверджує, що збитки у розмірі 253730,00 грн підтверджені належними доказами, оскільки Експертні висновки Харківської торгово-промислової палати складені суб`єктом, уповноваженим на здійснення оціночної діяльності, а твердження відповідача, що дані висновки складені лише на підставі неналежних актів про залиття, є помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

18.11.2025 року представник позивача надав до суду заперечення проти клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх.№267733).

27.11.2025 року представник позивача надав до суду заяву про виклик свідка (вх.№27674).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про виклик свідка.

03.12.2025 року представник позивача надав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№28077).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 року задоволено заяву позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

04.12.2025 року представник відповідача надав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№28256).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.12.2025 року задоволено заяву відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05.12.2025 року представник позивача через підсистему "Елекстронний сцуд" надав до суду клопотання про долучення доказів (вх.№28428), а саме, нотаріально засвідчену заяву свідка.

08.12.2025 року представник позивача надав таке саме клопотання через канцелярію суду (вх.№28586).

В підготовчому засіданні 09.12.2025 року було постановлено протокольну ухвалу, якою суд, керуючись ч.5., ст.233, ст.119 ГПК України задовольнив клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів, судом прийнято відповідні докази та долучено до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 09.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2025 року.

17.12.2025 року представник позивача надав до суду заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (вх.№29534).

Протокольною ухвалою суду від 23.12.2025 року було оголошено перерву в судовому засіданні до 13.01.2026 року.

07.01.2026 року представник відповідача надав до суду клопотання (вх.№408), в якому просить суд продовжити строк надання додаткових доказів та долучити до матеріалів справи відповідні докази, надані разом з клопотанням, а саме, Публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності від 01.07.2022 на 4 арк. в 1 прим.; Акт № 177/525 від 06.05.2024 готовності до опалювального періоду 2024-2025 на 1 арк. в 1 прим.; Акт № 177/525 про проведення промивання системи опалення на 1 арк. в 1 прим.; Акт № 177/525 на гідравлічне випробування системи опалення на 1 арк. в 1 прим; Акт № 177/525 виконання робіт по підготовці системи теплоспоживання житлового будинку к осінньо-зимовому періоду на 1 арк. в 1 прим; перелік заходів необхідних для підготовки житлового будинку до експлуатації в опалювальному періоді 2024-2025 на 1 арк. в 1 прим.

13.01.2026 року представник позивача надав до суду заперечення на клопотання відповідача про надання додаткового строку на подачу доказів (вх.№902).

В судовому засіданні 13.01.2026 року було постановлено протокольну ухвалу, якою суд, керуючись ч.5. ст.233, ч.2 ст.207 ГПК України, постановив залишити без розгляду клопотання відповідача про продовження строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи.

Суд зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше. Крім того, під час підготовчого провадження сторони надають суду заяви по суті справи відповідно до ст. 161 ГПК України, в яких викладають свою правову позицію щодо позовних вимог.

З викладеного випливає, що вирішення питання про надання доказів по справі відбувається на підготовчій стадії розгляду справи. Саме на стадії підготовчого провадження сторони мають можливість подати заяви з процесуальних питань та заяви по суті справи. Тобто, після закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті в учасників судового процесу відсутні підстави для подання будь-яких нових доказів.

Згідно зі ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Отже докази подаються сторонами до початку розгляду справи по суті.

Подання доказів на стадії підготовчого провадження є обґрунтованим, враховуючи необхідність надання права іншій стороні надати пояснення щодо таких доказів, тому подання доказів на стадії розгляду справи по суті позбавляє права іншої сторони на відповідні дії, що є порушенням принципу змагальності сторін.

Відповідно до частин 1, 2 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.91 ГПК).

Статтею 80 ГПК України унормовано, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.80 ГПК України).

Таким чином, нормами ГПК України встановлено відповідні процесуальні строки на вчинення учасниками справи певних процесуальних дій, зокрема, на подання заяв по суті спору, подання заяв та клопотань, подання доказів.

Отже відповідач зобов`язаний був подати усі наявні у нього докази, пов`язані з предметом спору, разом з першою заявою по суті справи, якою є відзив на позовну заяву.

При цьому, ані у відзиві на позовну заяву, ані у письмових поясненнях, ані в підготовчому засіданні відповідач не повідомляв суд про те, що він не може подати будь-які докази разом з відзивом, з наведенням відповідних причин, з яких такі докази не можуть бути подані у зазначений законом строк, та наданням доказів, які підтверджують, що відповідач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Крім того, відповідач у підготовчому засіданні 09.12.2025 року повідомив суд, що подав всі докази та про всі обставини справи повідомив, вважав можливим переходити до розгляду справи по суті.

У поданому клопотанні про долучення доказів відповідач не ставить питання про поновлення строку на подання таких доказів, просить лише продовжити строк на їх подання.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Відповідно до статей 113, 118 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №5/452/06 та від 21.02.2019 у справі №911/4590/13.

Разом з тим, в аспекті зазначеного суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

Як вже зазначалось, відповідач не звертався до суду із клопотанням про поновлення строку на подання клопотання (доказів) ані письмово, ані усно, лише про продовження строку. Проте, як вже було зазначено даний строк закінчився, тому не може бути продовжений.

Згідно з чч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тобто за змістом вищенаведених норм господарського процесу, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ч.8 ст.80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій (постанова від 08.12.2022 у справі №990/102/22).

Частина 1 статті 43 ГПК України передбачає, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Згідно з ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Однією з засад судочинства в силу приписів ст.129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При вирішенні клопотання суд також виходить з встановленого ЕСПЛ «принципу правової визначеності» щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення пропущеного процесуального строку без наявності на те передбаченої процесуальним законом поважної причини, що є порушенням права на справедливий суд, визначеним ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Враховуючи тривалий час проведення підготовчого провадження у справі, у відповідача було достатньо часу реалізувати свої процесуальні права під час підготовчого провадження у справі.

Згідно з ч.2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оскільки відповідне клопотання про долучення доказів подано відповідачем з порушенням процесуального строку, та відповідачем не доведено обставин, що об`єктивно були непереборними, не залежали від волевиявлення відповідача і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що завадили своєчасно подати до суду докази разом із відзивом, враховуючи відсутність у відзиві повідомлення про намір подати ці докази, а також відсутність клопотання про поновлення строку на подання відповідних доказів, суд дійшов висновку про залишення без розгляду відповідного клопотання відповідача (вх.№408 від 07.01.2026).

Також, протокольною ухвалою суду від 13.01.2026 року оголошеного перерву в судовому засіданні до 20.01.2026 року.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.2026 року позовні вимоги підтримував повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.01.2026 року проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС» та Фізичною особою-підприємцем Мартинюком Максимом Андрійовичем (позивач у справі) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 01-01/25 (далі Договір).

У відповідності з вище вказаним Договором ТОВ «АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС» зобов`язувалось передати, а ФОП Мартинюк М.А. прийняти в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Харків, вул.Благовіщенська, будинок 2/15.

Загальна площа об`єкта оренди становить 65,1 квадратних метрів та передається ФОП Мартинюку М.А. для здійснення підприємницької (господарської) діяльності, розміщення реабілітаційного центру.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що об`єкт оренди вважається переданим ФОП Мартинюку М.А в оренду з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі. Відповідно до пункту 1.3. об`єкт оренди повинен бути переданий ФОП Мартинюку М.А. в нормальному стані, придатному для використання об`єкта і обладнання у відповідності із цільовим призначенням, зазначеним в п. 1.1. Договору. Стан об`єкта зазначається сторонами в акті приймання-передачі.

Так, на виконання вимог вказаного вище договору 01.01.2025 між ТОВ «АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС» та ФОП Мартинюком М.А. був укладений акт прийому-передачі нежитлового приміщення за Договором оренди № 01-01/25 від 01 січня 2025.

Згідно з вимогами п. 3.2.7 ФОП Мартинюка М.А. (Орендар) зобов`язується своєчасно компенсувати вартість всіх комунальних платежів, розмір компенсації яких вказується в рахунках обслуговуючих організацій, а саме: електро-, водо-, теплопостачання, водовідведення, вивезення твердих побутових відходів. Сума даних платежів компенсується за виставленими рахунками Орендодавця, що підтверджується копіями рахунків від компаній постачальників послуг. Розмір компенсації розраховується на підставі тарифів підприємств-постачальників комунальних послуг та зведеного розрахунку споживання Орендарем даних послуг.

Сторони погоджуються, що поставка газу, води та інших комунальних послуг повинна відбуватися постачальником комунальних послуг, які не контролюються Орендодавцем.

Орендодавець повинен скоординувати надання цих послуг з відповідними постачальниками, позначеними вище.

Оскільки контроль над такими постачальниками не входить в компетенцію Орендодавця, Орендар визнає, що Орендодавець не гарантує постійну і безперебійну поставку таких послуг, а також, що Орендодавець не несе відповідальності перед Орендарем в разі, якщо постачальник не надасть дані послуги з причини, яка сталася не з вини Орендодавця, але передбачається, що Орендодавець повинен докласти максимум зусиль для забезпечення постійного надання зазначених послуг відповідними постачальниками. Орендодавець не несе відповідальності за збитки, що прямо або опосередковано випливають з таких відключень або перебоїв послуг, які мали місце в слідстві будь-яких причин, що не залежать від Орендодавця.

Пунктом 3.2.10. Договору ФОП Мартинюк М.А. (Орендар) самостійно здійснює експлуатацію внутрішньо будинкових мереж водо-, тепло-, електропостачання та самостійно за власний рахунок несе відповідальність перед третіми особами в разі заподіяння шкоди внаслідок аварій чи поломок даних інженерних мереж.

Відповідно до положень п. 3.2.12 Договору ФОП Мартинюк М.А. (Орендар) зобов`язаний негайно повідомити Орендодавця про будь-яке пошкодження, аварію чи іншу подію, внаслідок яких (можуть бути нанесені збитки об`єкту оренди, а також своєчасно прийняти всі можливі заходи для запобігання пошкодження (знищення) об`єкта оренди. У разі, якщо об`єкт оренди був частково пошкоджений, загинув або постраждав від інших зовнішніх факторів внаслідок дій чи бездіяльності Орендаря, його працівників, агентів, підрядників, відвідувачів, запрошених осіб і т.д., Орендар зобов`язаний провести роботи по усуненню таких ушкоджень і приведення об`єкта оренди в стан, за власною ініціативою. Або на підставі письмової вимоги Орендодавця, в якому зазначається строк для здійснення таких робіт. У разі відмови Орендаря здійснити такі роботи або затягування здійснення таких робіт Орендодавець має право від свого імені і за рахунок Орендаря залучити підрядні організації для здійснення таких робіт, витрати на оплату яких Орендар зобов`язаний відшкодувати протягом п`яти банківських днів з моменту надання Орендодавцем рахунку та копій відповідних документів, що підтверджують такі витрати. Якщо Орендар не відшкодує Орендодавцю такі витрати в зазначені терміни, Орендодавець має право відняти таку суму грошових коштів із суми сплаченої Орендарем орендної плати, що призведе до виникнення заборгованості Орендаря по сплаті орендної плати з усіма наслідками, які з цього випливають.

Позивач зазначає, що на підставі зазначеного вище пункту 3.1.5. Договору ФОП Мартинюк М.А. оснастив орендоване приміщення необхідним для здійснення своєї господарської діяльності обладнанням, а саме: тренажерами для реабілітації та витяжки хребта (4 шт.) на суму 109000 грн. 00 коп, приладом комбінованої фізіотерапії на суму 107000 грн.00 коп., що підтверджується копією Договору поставки № 1 від 05.12.2024, специфікацією, яка є додатком до вказаного Договору, а також платіжною інструкцією № 1 від 06.12.2024; приладом комбінованої фізіотерапії на суму 107000 грн. 00 коп., що підтверджується Договором оренди обладнання № 1 від 27.01.2025, актом приймання-передачі обладнання, видатковою накладною №315 від 18.09.2024; масажним приладом Ударно-хвильової терапії Model: kS68 на суму 120000 грн. 00 коп., масажним приладом Liserlight HR на суму 156000 грн. 00 коп., масажний приладом Magnetik на суму 115000 грн. 00 коп., що в загальній сумі становить 391000 грн. 00 коп., та підтверджується Договором поставки № 1 від 06.12.2024, специфікацією товару та платіжною інструкцією № 2 від 06.12.2024.

Також позивач здійснив ремонті роботи в приміщенні на суму 4765 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № XP000010897 від 25.12.2024, після чого також встановив керамічний обігрівач, витративши кошти у сумі 5610 грн. 00 коп, що підтверджується видатковою накладною № 9 від 22.01.2025.

З матеріалів справи вбачається, що ремонт та оснащення орендованого приміщення необхідним масажним та реабілітаційним обладнанням ФОП Мартинюк М.А. здійснив за кошти, які отримав від держави у сумі 500000 грн. 00. коп., в якості мікрогранту для розвитку малого бізнесу, що підтверджується договором про надання мікрогранту та заявою про приєднання до договору від 27.11.2024, котрі долучені до позовної заяви.

Як зазначає позивач, 29.01.2025 року вранці працівники ФОП Мартинюка М.А., прибувши на роботу за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, будинок 2/15, виявили приміщення повністю залитим водою, а саме, пошкодження внаслідок залиття гарячою водою зазнали стіни, стеля, проводка, килими, пристрої та прилади.

З метою повідомлення про вчинення невідомими особами правопорушення та фіксування факту пошкодження майна працівник ФОП Мартинюка М.А. Петренко Олена Олександрівна звернулася в службу 102, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 2183 про прийняття і реєстрацію Відділом поліції №2 (Холодногірського) Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Протоколом працівника Відділу поліції № 2 (Холодногірського) Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області прийнято заяву ФОП Мартинюка М.А. (далі-Позивач) про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), а саме, зі слів ФОП Мартинюка М.А., щодо винних дій працівників тепломереж, котрі полягають у бездіяльності, а саме: не проведенні перевірок труб теплопостачання, що, в свою чергу призвело до залиття орендованого Позивачем приміщення та пошкодження придбаного ним дороговартісного обладнання.

Позивач також зауважує, що залиття водою призвело до небезпечної ситуації у вигляді замикання кабелів електропостачання, що, в свою чергою стало підставою видачі допуску від 29.01.2025 на проведення гасіння пожежі та відключення електричної енергії.

29.01.2025 о 16 год. 00 хв. працівниками поліції в присутності понятих та за участю Позивача було проведено огляд місця події, яким є приміщення за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, будинок 2/15. Проведеним оглядом встановлено, що приміщення, яке знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку пошкоджено внаслідок залиття водою: підлога, вкрита ковроліном, повністю перебувала у воді, пошкоджені також стеля, стіни, тренажери для реабілітації, електрогодинники на стелях, жалюзі на вікнах. На підтвердження описаних пошкоджень майна під час огляду приміщення також відбувалась фотозйомка.

30.01.2025 року членами комісії у присутності Позивача був складений акт про залиття приміщення у будинку 2/15 по вул. Благовіщенській у м. Харкові, де причиною такого залиття вказано: «теча в перекритті з кв.30 дефектного трубопроводу зверху, внаслідок цього були порушені системи електроенергії, аудиосистема, камера, кондиціонер».

Позивач, ознайомившись з вказаним актом про залиття від 30.01.2025, поставив підпис та сфотографував вказаний акт, фото якого наявне в матеріалах справи.

Надалі, членами комісії вказаний акт про залиття був переписаний та по іншому сформульована та вказана причина залиття: «передчасний вихід з ладу системи теплопостачання в перекритті зверху з кв. 30».

Висновком комісії, вказаним в першій та другій редакції акту про залиття від 29.01.2025, була рекомендація провести роботи з усунення та заміни дефектної ділянки трубопроводу в перекритті.

30.01.2025 працівниками АТ «Харківобленерго» була проведена технічна перевірка вузлів обліку електричної енергії, за результатами якї був складений акт.

Позивач стверджує, що залиття приміщення внаслідок дефекту на трубопроводі призвело до пошкодження приміщення, обладнання, відсутності електропостачання, що, в свою чергу, унеможливило функціонування реабілітаційного центру та здійснення позивачем своєї господарської діяльності в цілому.

Окрім цього, внаслідок залиття позивач був змушений понести матеріальні витрати на ремонт приміщення та технічне обслуговування/ремонт обладнання, що підтверджується видатковою накладною ХР000010897 від 30.01.2025 на придбання та встановлення жалюзей, видатковою накладною № 10 від 30.01.2025 на придбання ковроліну, шпаклівки, ґрунтовки, фарби та іншого необхідного для ремонту підлоги, стін та стелі, рахунком-фактурою на укладання ковроліну, чеками з ТОВ «Епіцентр К» про придбання килимового покриття, чеком про оренду перфоратора на добу, чеками з магазину ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» та ТОВ «Епіцентр К» про придбання матеріалів та знарядь для проведення ремонтних робіт, а також Актом про неможливість використання обладнання від 03.02.2025, що є додатком до договору № 28 про технічне обслуговування та ремонт обладнання.

Позивач з метою достовірного визначення збитків, понесених ним в результаті залиття приміщення за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, 2/15, звернувся до Харківської торгово-промислової палати з заявкою на проведення цінової експертизи щодо визначення збитків.

За результатами проведеної експертизи Харківською торгово-промисловою палатою були видані Експертні висновки № 07-ЦВ-1/25 від 21.02.2025 та № 07-ЦВ-2/25 від 21.02.2025, які засвідчують пошкодження тренажерів для реабілітації та витяжки хребта, масажного приладу ударно-хвильової терапії, ковроліну, жалюзей та завдання збитків на суму 253730,00 грн.

В позові зазначено, що за проведення незалежної експертизи та видачу цінового висновку позивач поніс витрати у сумі 14400,00 грн, що підтверджується актом № ВЕСК-9-НЕ/25 від 21.02.2025 та платіжною інструкцією № 23 від 04.02.2025.

На думку позивача, вказані вище матеріальні збитки останній поніс через винні дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі Відповідач), які полягають у бездіяльності, а саме, в невиконанні обов`язків щодо належної перевірки готовності трубопроводу до опалювального періоду.

Позивач стверджує, що КП «ХТМ» є надавачем послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання у будинку, що розташований за адресою: м.Харків, вул.Благовіщенська, буд.2/15, на підставі публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності від 01.07.2022, який розміщений на вебсайті виконавця www.hts.kharkov.ua.

Відповідно до інформації, розміщеної на сайті КП «Харківські теплові мережі», багатоквартирний будинок № 2/15 по вул. Благовіщенська включений до Переліку адрес будинків, в яких проводиться технічне обслуговування та аварійне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Також факт перебування Позивача та Відповідача в договірних відносинах, закріплених Публічним договором, підтверджується приїздом представників Відповідача на місце залиття та усунення причин такого залиття шляхом заміни частини пошкодженого трубопроводу.

Позивач також зазначає, що про наявність договірних відносин між Позивачем та Відповідачем також свідчить надсилання Відповідачем на адресу власника орендованого Позивачем приміщення припису стосовно здійснення заходів щодо підготовки підприємства до роботи в опалювальному періоді 2025-2026.

З метою встановлення фактичних обставин події, а саме залиття приміщення, Позивач подав запити про надання публічної інформації до КП «Житлокомсервіс», Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, Холодногірської філії КП «Харківські теплові мережі», що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

На подані Позивачем запити надійшла відповідь лише від Холодногірської філії КП «Харківські теплові мережі».

В подальшому Позивачем з метою досудового врегулювання спору були направлені на адреси КП «Житлокомсервіс», Холодногірської філії КП «Харківські теплові мережі», КП «Харківські теплові мережі» претензії з вимогою відшкодувати завдані матеріальні збитки. До зазначених претензій Позивачем були долучені докази на підтвердження розміру завданих збитків.

Листом від 08.05.2025 № 5512 КП «Житлокомсервіс», який є відповіддю на претензію, повідомило Позивача, що є неналежним відповідачем та зазначило, що технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснює КП «Харківські теплові мережі».

Холодногірська філія КП «Харківські теплові мережі» надала відповідь аналогічну відповідям, які надавалися раніше, а саме продубльовано положення п.7 ч. 4. ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з відсилкою на обов`язок співвласників багатоквартирного будинку організовувати проведення ремонту трубопроводу самостійно.

КП «Харківські теплові мережі», розглянувши претензію Позивача, повідомило останнього, що КП «Харківські теплові мережі» здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання та виконує роботи з локалізації аварій з цих системах.

Також додатково повідомлено, що згідно акту готовності № 177/525 від 06.05.2024, підписаного начальником дільниці КП «Житлокомсервіс», внутрішньобудинкова централізована система опалення та гарячого водопостачання житлового будинку № 2/15 по вулиці Благовіщенській в місті Харкові готова до експлуатації в опалювальний осінньо-зимовий період 2024-2025 рр.

Тобто, за доводами Відповідача, викладених у відповіді на претензію Позивача, Відповідач виконав весь обсяг робіт, передбачений публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та іншої форм власності.

21.08.2025 представником Позивача адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною на адресу Відповідача був направлений адвокатський запит, який містив наступну інформацію: 1. Надати копію акта про залиття, аварії що трапилась на системі теплопостачання, гарячого водопостачання 29.01.2025 в будинку АДРЕСА_2 ; 2. Зазначити інформацію (прізвище, ім`я, по батькові, посада) щодо уповноважених КП «Харківські теплові мережі» представників, котрі входили в склад комісії по складенню акта про залиття, аварію що трапилась на системі теплопостачання, гарячого водопостачання 29.01.2025 в будинку АДРЕСА_2 ; 3. Вказати причину залиття приміщення в будинку АДРЕСА_2 , котре відбулось 29.01.2025; 4. Надати інформацію чи складався 29.01.2025 або 30.01.2025 акт про залиття квартири АДРЕСА_3 ; 5.Зазначити інформацію чи здійснювався 29.01.2025 або 30.01.2025 огляд квартири АДРЕСА_3 на предмет затоплення квартири; 6. Надати копію акту готовності № 177/525 від 06.05.2024, котрий засвідчує, що внутрішньобудинкова централізована система опалення та гарячого постачання житлового будинку АДРЕСА_2 готова до експлуатації в опалювальний осінньо-зимовий період 2024-2025рр; 7. Надати інформацію хто здійснює технічне обслуговування трубопроводу внутрішньобудинкової системи централізованого опалення у перекритті між квартирою № 30 та нежитловим приміщенням в будинку №2/15 по вул.Благовіщенській у м. Харкові; 8. Вказати причини пошкодження трубопроводу, котрі, в свою чергу, призвели до залиття приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 ; 9. Надати інформацію коли в останній раз здійснювався поточний та капітальний ремонти на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення у перекритті між квартирою № 30 та нежитловим приміщенням в будинку № 2/15 по вул.Благовіщенській у м. Харкові; 10. Надати інформацію коли в останній раз здійснювався технічний огляд внутрішньобудинкової системи теплопостачання в будинку № 2/15 по вул. Благовіщенській у м. Харкові.

Листом від 27.08.2025 № 63-64/6632 КП «Харківські теплові мережі» надало відповідь на адвокатський запит, яка містила наступну інформацію.

"Відповідно до акту про залиття приміщення за адресою м.Харків, вул.Благовіщенська, 2/15 від 30.01.2025 комісією у складі голови комісії, майстра ремонтної дільниці, слюсаря сантехніка встановлено причину залиття приміщення 29.01.2025, а саме внаслідок дефекту на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення у перекритті між квартирою № 30 та нежитловим приміщенням.

Фахівцями Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» було усунуто дефект на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення шляхом заміни частини пошкодженого трубопроводу.

Стосовно інформації щодо квартири № 30 по вул. Благовіщенській, 2/15 в м.Харкові за період з 29.01.2025 або 30.01.2025 повідомляємо, що обстеження та складання акту про залиття не проводилося за відсутністю заявки про залиття квартири.

З 01 липня 2022 набрали чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, які опубліковані на офіційному сайті Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Поточний ремонт це заміна окремих ділянок трубопроводів (до 6%), а капітальний ремонт повна заміна трубопроводів.

Отже Комунальне підприємство рішенням співвласників багатоквартирного будинку «Харківські теплові мережі» здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання та виконує роботи з локалізації аварій в цих системах.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів балансоутримувач та управитель житлового будинку організовує виконання та виступає замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до акту готовності № 177/525 від 06.05.2024, підписаного начальником дільниці КП «Житлокомсервіс», внутрішньобудинкова централізована система опалення та гарячого водопостачання житлового будинку № 2/15 по вул.Благовіщенській в м. Харкові, готова до експлуатації в опалювальний осінньо-зимовий період 2024-2025 рр.

Враховуючи вищенаведене, КП «Харківські теплові мережі» виконало весь обсяг робіт, передбачений публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності.".

До вказаної відповіді на адвокатський запит відповідачем в якості додатків до листа надані Акт про залиття приміщення від 30.01.2025 та Акт готовності житлового будинку до опалювального сезону № 177/525 від 06.05.2024.

Позивач зазначає, що із наданою відповіддю не погоджується та вважає, що саме через неналежне виконання Відповідачем обов`язків, передбачених Публічним договором, а саме проведення неналежного технічного огляду трубопроводу, позивач зазнав матеріальних збитків.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

За приписами пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками (що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб); вини боржника.

Відсутність будь-якої із зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення того, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управителем є фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Виконавець - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частин 1,2 статті 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Перелік житлово-комунальних послуг визначено статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний: 1) забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; 2) готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; 3) без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством; 4) своєчасно проводити підготовку об`єктів житлово-комунального господарства до експлуатації в осінньо-зимовий період; 5) розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг; 6) вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством; 7) виплачувати споживачу штраф за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відновних робіт у розмірі, визначеному законодавством; 8) своєчасно реагувати на виклики споживачів, підписувати акти-претензії, вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг; 9) своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з наданням комунальних послуг, що виникли з його вини; 10) у разі укладення індивідуального договору або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу послуг між співвласниками багатоквартирного будинку у передбаченому законодавством та договором порядку; 11) інформувати споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства; 12)контролювати дотримання встановлених міжповіркових інтервалів вузлів комерційного обліку; 13) у разі укладення колективного договору або договору про надання комунальних послуг з колективним споживачем інформувати управителя, уповноважений орган управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, правління житлово-будівельного кооперативу, з якими укладено відповідний договір, про вихід з ладу, необхідність ремонту, зняття з абонентського обліку вузлів комерційного обліку, а також про настання терміну їх повірки; 14) направляти управителю або відповідним виконавцям протягом п`яти робочих днів отримані скарги споживачів щодо надання комунальних послуг, якщо вирішення таких скарг стосується обов`язків управителя або інших виконавців послуг.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.07.2022 набрали чинності публічні договори з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем, які оприлюднені на вебсайті КП «ХТМ».

Так, з 01.07.2022 Технічне обслуговування систем гарячого водопостачання та Технічне обслуговування систем центрального опалення згідно з постановами №1023 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 №1182» та №1022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 №830» здійснюються виконавцем послуг - КП «Харківські теплові мережі».

Відповідно до Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної власності на інших форм власності від 01.07.2022 зазначено виконавцем - КП «Харківські теплові мережі».

При цьому, суд зазначає, що Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 (далі Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій) містять визначення термінів управитель та балансоутримувач.

Так, управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної власності на інших форм власності від 01.07.2022 зазначено виконавцем - КП «Харківські теплові мережі», та вказаний договір уклався з метою надання послуг з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до п.1 Договору він є публічним договором, що укладається з метою надання послуг з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання споживачу у багатоквартирному будинку.

Згідно з пунктом 6 Публічного Договору від 01.07.2022 технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання проводиться відповідно до переліку адрес будинків, зазначених у Додатку 1 та включає комплекс робіт, які визначені на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року №150.

Додатком 1 до Публічного договору від 01.07.2022, де міститься Перелік адрес будинків, в яких проводиться технічне обслуговування та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання (який є публічному доступі https://hts.kharkov.ua/info_for_public_contract.php), передбачена адреса: вул.Благовіщенська, 2/15.

Відповідно до п.7 Публічного Договору від 01.07.2022 технічне обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання житлового будинку та аварійне обслуговування здійснюється Виконавцем (КП «ХТМ») на ділянці мереж внутрішньобудинкової системи від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового приміщення).

Згідно з п.8 Публічного Договору від 01.07.2022 технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання та поточний ремонт здійснюється Виконавцем відповідно до переліку адрес будинків (додаток 1) та включає в себе перелік послуг, зокрема, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання; усунення пошкоджень внутрішньобудинкових систем, усунення течії на трубопроводах, приладах та арматурі (при виявленні недоліків); укріплення теплової ізоляцій трубопроводів (за потребою); часткова заміна ділянок трубопроводу (до 10 п.м.) ( при виявленні недоліків); усунення пошкоджень ізоляції на трубах теплопостачання після заміни невеликих ділянок трубопроводу (за потребою); проведення робіт по відновленню конструктивних елементів житлового будинку при їх порушенні під час виконання робіт Виконавцем (при порушенні під час надання послуг); проведення аварійно-відновлювальних робіт на внутрішньобудинкових системах теплопостачання (при виявленні недоліків); проведення робіт по відновленню герметизації вводів внутрішньобудинкових систем при її порушенні під час виконання робіт виконавцем (при порушенні під час надання послуг); вчасне усунення виявлених несправностей та відхилення в роботі системи теплопостачання (постійно), а також забезпечення регулярного проведення технічного огляду внутрішньобудинкових систем теплопостачання, складання опису несправностей систем, що підлягають усуненню. Необхідність регулярного здійснення опису є основою для складання переліків ремонтних робіт капітального характеру, профілактики і підготовки систем до наступного експлуатаційного періоду (2 рази на рік, навесні та восени); аварійне обслуговування включає в себе послуги, пов`язані з негайним усуненням несправностей та пошкоджень внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а також ліквідацію аварійних ситуацій на внутрішньобудинкових системах теплопостачання і здійснюється відповідно до заявок споживача (при виявленні недоліків, у випадку аварійних ситуацій).

Відповідно до п.9 Публічного Договору від 01.07.2022 проведення робіт з поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання включає: заміна ділянок трубопроводу теплопостачання з засувками, кульовими кранами та іншою запірною арматурою в обсязі більше 10 м.п. (за потребою).

З огляду на вищевикладене, на відповідача, як виконавця послуг, покладено обов`язок щодо технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та поточного ремонту, вчасне усунення виявлених несправностей та відхилення в роботі системи теплопостачання, а також регулярного проведення технічного огляду внутрішньобудинкових систем теплопостачання, складання опису несправностей систем, що підтверджується положеннями Публічного договору від 01.07.2022, а також відповідними нормативно-правовими актами, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій і постановами Кабінету Міністрів України № 1022 та №1023.

Також, суд вважає за потрібним звернути увагу на наступне.

Відповідно до пп 4, 6, 7 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №219 «Про затвердження Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води» від 15.08.2018 (далі - Порядок №219) - обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Виконавець забезпечує функціонування та підтримку в робочому стані елементів внутрішньобудинкових систем відповідно до заданих параметрів і режимів роботи.

Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів системи чи заданих параметрів та режимів роботи обладнання внутрішньобудинкових систем за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами, змащення тощо, та не включає обслуговування вузлів комерційного обліку.

Згідно з п. 3 розділу І Порядку № 219 виконавець - юридична або фізична особа-підприємець, уповноважена співвласниками на виконання робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води (усіх разом або окремо конкретної), управитель або виконавець комунальної послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення споживачами з ним індивідуальних договорів про надання такої послуги та обслуговування відповідних внутрішньобудинкових мереж.

Дія цього Порядку поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, а також виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення з ними споживачами індивідуальних договорів про надання такої послуги з використанням та обслуговуванням внутрішньобудинкових мереж (п. 2 розділу І Порядку № 219).

Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку №219 обслуговування внутрішньобудинкових систем (за винятком вузлів комерційного обліку) здійснюється виконавцем на підставі відповідного договору (далі - договір), який передбачає, зокрема: види та періодичність проведення робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем; порядок ліквідації аварій.

Якщо обслуговування внутрішньобудинкової системи здійснюється управителем, умови такого обслуговування зазначаються у договорі про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема види та періодичність робіт включаються до періодичності виконання робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а витрати з обслуговування внутрішньобудинкової системи - до кошторису витрат з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Якщо обслуговування внутрішньобудинкової системи здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, умови такого обслуговування включаються до індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги.

Відповідно до пунктів 7, 8 технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється виконавцем згідно з погодженим співвласниками графіком. Такий графік складається виконавцем у п`ятнадцятиденний строк з дати набрання чинності договором.

Підготовка внутрішньобудинкових систем до опалювального періоду здійснюється виконавцем з дотриманням вимог Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 №620/378, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за №1310/16001.

Відповідач наголошує на тому, що КП «Харківські теплові мережі» здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання та виконує роботи з локалізації аварій в цих системах.

З огляду на вищевикладене, відповідно до чинного законодавства КП «Харківські теплові мережі» було уповноважено на підставі Публічного договору від 01.07.2022 здійснювати технічне (у тому числі аварійне обслуговування) та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Як встановлено судом, з метою повідомлення про вчинення невідомими особами правопорушення та фіксування факту пошкодження майна працівник ФОП Мартинюка М.А. Петренко Олена Олександрівна звернулася в службу 102, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 2183 про прийняття і реєстрацію Відділом поліції № 2 (Холодногірського) Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Протоколом працівника Відділу поліції № 2 (Холодногірського) Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області прийнято заяву ФОП Мартинюка М.А. про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), а саме, зі слів ФОП Мартинюка М.А., щодо винних дій працівників тепломереж, котрі полягають у бездіяльності, а саме: не проведенні перевірок труб теплопостачання, що, в свою чергу призвело до залиття орендованого Позивачем приміщення та пошкодження придбаного ним дороговартісного обладнання.

29.01.2025 о 16 год. 00 хв. працівниками поліції в присутності понятих та за участю Позивача було проведено огляд місця події, яким є приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Проведеним оглядом встановлено, що приміщення, яке знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку, пошкоджено внаслідок залиття водою: підлога, вкрита ковроліном, повністю перебувала у воді, пошкоджені також стеля, стіни, тренажери для реабілітації, електрогодинники на стелях, жалюзі на вікнах. На підтвердження описаних пошкоджень майна під час огляду приміщення також відбувалась фотозйомка, що підтверджується матеріалами справи.

Також, в матеріалах справи наявні два акти про залиття.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, 30.01.2025 членами комісії у присутності Позивача був складений акт про залиття приміщення у будинку 2/15 по вул. Благовіщенській у м. Харкові, де причиною такого залиття вказано: «теча в перекритті з кв. 30 дефектного трубопроводу зверху, внаслідок цього були порушені системи електроенергії, аудиосистема, камера, кондиціонер».

Надалі, як вказує позивач, останній, ознайомившись з вказаним актом про залиття від 30.01.2025, поставив підпис та сфотографував вказаний акт.

Проте, в подальшому членами комісії вказаний акт про залиття був переписаний та по іншому сформульована та вказана причина залиття: «передчасний вихід з ладу системи теплопостачання в перекритті зверху з кв. 30».

Висновком комісії, вказаним в першій та другій редакції акту про залиття від 29.01.2025, була рекомендація провести роботи з усунення та заміни дефектної ділянки трубопроводу в перекритті.

Пояснюючи наявність двох різних актів, відповідач зазначав, що Акт про залиття від 30.01.2025 року підписаний тільки майстром ремонтної дільниці КП «ХТМ» Рудницкою О.О. та позивачем Мартинюк М.А. Враховуючи, що зазначений Акт був неоформлений, він не був залишений позивачу (позивач зробив фото). Замість нього складений інший Акт від 30.01.2025, який позивач підписати відмовився.

Відповідач стверджував, що різниці між двома редакціями Актів про залиття нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 немає. Фактично зазначені у двох редакціях Акти описують одну й ту саму обставину, але з різним ступенем деталізації.

Так, у першій редакції Акту вказано конкретну причину: дефектний трубопровід (стояк) у міжповерховому перекритті, що призвів до течі. У другій редакції причина описана ширше: передчасний вихід з ладу системи теплопостачання на цій же ділянці.

Відповідач зауважував, що передчасний вихід з ладу системи фактично є наслідком того ж самого дефекту трубопроводу, який у першій редакції був зазначений більш конкретно. Тобто формулювання різні, але по суті: обидві редакції вказують на один і той самий дефект стояка системи опалення в перекритті між квартирою №30 та приміщенням ФОП Мартинюк М.А.

Ремонтні роботи дефектного трубопроводу були проведені фахівцями КП «ХТМ» відповідно до умов Публічного договору, в частині поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності.

Тобто, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що формулювання різні, але по суті: обидві редакції вказують на один і той самий дефект стояка системи опалення в перекритті між квартирою АДРЕСА_5 та приміщенням ФОП Мартинюк М.А.

Таким чином, причиною залиття, аварії, що трапилась є дефект стояка системи опалення в перекритті між квартирою та приміщенням.

В матеріалах справи наявна заява свідка Петренко Олени Олександрівни, в якій повідомлено про наступні обставини.

"29 та 30 січня 2025 року я перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , бо оформлена як начальник відділу маркетингу (збуту) у «ФОП Форостіна Вікторія Вікторівна», яка знаходиться в одному приміщенні з «ФОП Мартинюк Максим Андрійович».

29 січня 2025 року у приміщенні, що належить «ФОП Мартинюк Максим Андрійович», відбулося затоплення. З нашого боку були викликані всі необхідні служби для фіксації інциденту та його наслідків. На місце події прибула лише одна представниця КП «Харківські теплові мережі». Жодної комісії або інших офіційних представників тепломереж компанія не направила, попри те, що ситуація вимагала участі компетентної комісії для належного оформлення акту.

Представниця КП «Харківські теплові мережі» наступного дня (30.01.2025 р.) склала акт, у якому були зафіксовані пошкодження майна та пошкодження приміщення. Цей акт був підписаний з нашого боку, однак підписів інших членів комісії не було, оскільки жодної комісії на місці не було взагалі. Представниця повідомила, що забере акт для подальшого підписання комісією. Наступного дня ця ж представниця тепломережі надала нам інший, перероблений акт, у якому вже не було зазначено пошкодженого майна, а лише пошкодження приміщення. У цьому акті були поставлені підписи комісії, однак:

комісія фактично не приїжджала на місце події;

огляду приміщення ніхто не проводив;

складання та підписання акту здійснювалось без участі ФОП Мартинюка Максима Андрійовича;

акт був фальсифікований та перероблений на користь тепломереж.

У зв`язку з виявленими невiдповiдностями та виключенням iнформації про пошкоджене майно, «ФОП Мартинюк Максим Андрійович» відмовився пiдписувати перероблений акт оскільки він був складений неправомірно та не відповідав фактичним обставинам. Представники ПК "Харківські теплові мережі" повідомили, що наступного дня приїде комiсiя та складатиме новий акт у нашiй присутностi iз повним описом пошкодженого майна та примiщення. Однак нiяка комісія пізніше так і не прибула, новий акт не було складено".

Враховуючи зазначені обставини, залиття приміщення, який орендує позивач, сталося внаслідок неналежного стану внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку, технічне обслуговування якого, покладено на КП «Харківські теплові мережі», що свідчить про винні дії (протиправну бездіяльність) вказаного комунального підприємства.

Пунктом 8 Публічного договору від 01.07.2022 прямо вказано, що КП «Харківські тепломережі» зобов`язано забезпечувати регулярне проведення технічного огляду внутрішньобудинкових систем теплопостачання, складання опису несправностей систем, що підлягають усуненню. Зазначений технічний огляд проводиться два рази на рік.

Відповідно до акту № 177/525 від 06.05.2024, складеного представником КП «Харківські тепломережі», житловий будинок за адресою вул. Благовіщенська, 2/15 є готовим до опалювального періоду 2024-2025 рр, зауважень немає.

Тобто, представником Відповідача після проведення технічного огляду вказано, що жодних зауважень немає, проте, в подальшому виявляється, що трубопровід містив дефект, котрий спричинив залиття квартири.

Відповідальність за залиття квартири в результаті течі стояка гарячого водопостачання покладається на ВИКОНАВЦЯ послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та водопостачання (постанова КЦС ВС від 07.02.2019 у справі № 639/101/17).

Суд враховує, що відповідачем КП «Харківські теплові мережі» не було надано суду доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги у даній справі.

21.08.2025 представником позивача на адресу відповідача був направлений адвокатський запит, в якому просили надати інформацію, зокрема, копію акта про залиття, аварії, що трапилась на системі теплопостачання, гарячого водопостачання 29.01.2025 в будинку № 2/15 по вул. Благовіщенській, вказати причину залиття приміщення в будинку № 2/15 по вул. Благовіщенській у м. Харкові, котре відбулось 29.01.2025, вказати причини пошкодження трубопроводу, котрі, в свою чергу, призвели до залиття приміщення житлового будинку № 2/15 по вул. Благовіщенській у м. Харкові, та інше.

Листом від 27.08.2025 № 63-64/6632 КП «Харківські теплові мережі» надало відповідь на адвокатський запит, яка містила наступну інформацію, зокрема, таке. Відповідно до акту про залиття приміщення за адресою м. Харків, вул.Благовіщенська, 2/15 від 30.01.2025 комісією у складі голови комісії, майстра ремонтної дільниці, слюсаря сантехніка встановлено причину залиття приміщення 29.01.2025, а саме внаслідок дефекту на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення у перекритті між квартирою № 30 та нежитловим приміщенням.

Фахівцями Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» було усунуто дефект на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення шляхом заміни частини пошкодженого трубопроводу.

Таким чином, у відповіді зазначено, що саме робітниками КП "Харківські теплові мережі" було усунуто дефект на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення шляхом заміни частини пошкодженого трубопроводу.

Водночас, відповідач заперечує проти належності наданих на підтвердження причин та обставин залиття актів від 30.01.2025, з огляду на їх невідповідність встановленим законодавством вимогам щодо форми, обов`язкових реквізитів та відомостей. З цього приводу суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (далі - Правила), на який посилається відповідач, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир, приміщень складається відповідний акт, форма якого передбачена за додатком 4.

Як вбачається із Правил, додатком 4 до пункту 2.3.6 Правил встановлено форму Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання).

Суд зазначає, що акти від 30.01.2025 мають достатні відомості для встановлення події, що трапилася 29.01.2025, у зв`язку з залиттям нежитлового приміщення, яке орендує позивач, у будинку № 2/15 по вул. Благовіщенській у м.Харкові, зокрема, про місце обстеження, дати залиття, висновки щодо причин залиття та вжиті на усунення відповідних обставин заходи.

Суд також зауважує, що бланк Акту про залиття складався саме відповідачем.

У відзиві на позов відповідач стверджує, що зазначені вищі Акти про залиття не є належними доказами у розумінні положень ГПК України, оскільки складені з порушеннями, а саме за відсутності представника КП «Житлокомсервіс», як управителя багатоквартирного будинку.

Суд зауважує, що в Актах про залиття від 30.01.2025, які складені самим відповідачем, взагалі відсутня графа для підпису та затвердження начальником Управління експлуатації житлового фонду, тобто Акти про залиття від 30.01.2025 закінчуються на графі «з актом ознайомлені мешканці квартири».

Такі дії Відповідача є недобросовісними, умисними та спрямованими на уникнення відповідальності шляхом неповідомлення позивача про необхідність залучення до складення Акту про залиття представника КП «Житлокомсервіс» та надання такого бланку Акту.

Отже, проаналізувавши відповідну форму акту, затверджену наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», з актом про залиття від 30.01.2025 суд дійшов висновку про те, що в акті відображена необхідна інформація для встановлення осіб, які були присутні під час складання акту, наявні відомості про дату та місце залиття, відомості про причину залиття та заходи, що були вжиті для усунення проблеми.

Відсутність висновків та рекомендацій, а також даних про винних осіб допускається, з огляду на те, що на момент складення акту 30.01.2025, не було відомо з чиєї вини з`явився дефект на трубопроводі.

Як вбачається з положень Публічного договору від 01.07.2022, саме до обов`язків КП "Харківські теплові мережі" входить технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання та поточний ремонт, що включає в себе послугу заміни ділянок трубопроводу.

Крім того, відсутні будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження обставин причин виникнення дефекту трубопроводу. При цьому, клопотань про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття нежитлового приміщення, що орендує Мартинюк М.А., у будинку за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, 2/15 КП «Харківські теплові мережі» не заявляло, а тому вина останнього не спростована належними та допустимими доказами.

Щодо акту готовності № 177/525 від 06.05.2024 року багатоквартирного будинку № 2/15 по вул. Благовіщенська у м. Харкові до осінньо-зимового періоду 2024-2025 років, підписаним начальником дільниці КП «Житлокомсерівіс», в якому зазначено про те, що внутрішньобудинкова централізована система опалення та гарячого водопостачання житлового будинку, готова до експлуатації в опалювальний осінньо-зимовий період 2024-2025.

Зі змісту даного акту неможливо встановити, в якому стані перебував саме трубопровід, оскільки під час перевірки до акту були внесені результати опломбування звужувальних та дроселювальних пристроїв, результати випробувань тиску та результати очистки від накипу та промивки. В графі «Під час огляду зроблено зауваження» зауважень не має. Дана інформація може свідчити про те, що під час огляду не було проведено ретельну перевірку трубопроводу або про те, що жодних дефектів на момент обстеження виявлено не було.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тому вина КП «Харківські теплові мережі» не спростована належними та допустимими доказами.

Таким чином, з урахуванням наданих доказів, змісту актів про залиття від 30.01.2025, листів КП «Харківські теплові мережі» на запит позивача, а також відсутності будь-яких належних і допустимих доказів, що спростовують встановлені обставини, суд дійшов висновку про доведеність факту залиття приміщення з вини КП «Харківські теплові мережі». Невжиття відповідачем заходів щодо ініціювання підтверджень іншої причини виникнення аварії свідчать про необґрунтованість його доводів щодо відсутності вини. Отже вина КП «Харківські теплові мережі» у заподіянні шкоди підтверджена більш вірогідними доказами, ніж ті, що надані на її спростування.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд враховує, що для покладення цивільно-правової відповідальності на особу необхідним є встановлення всіх елементів складу цивільного правопорушення, передбачених законом, а саме: неправомірної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а також вини особи.

Неправомірність поведінки. З наданих доказів убачається, що КП «Харківські теплові мережі» не виконало належним чином обов`язки, передбачені Публічним договором від 01.07.2022 та Порядком обслуговування внутрішньобудинкових систем, затвердженим наказом Мінрегіону №219 від 15.08.2018, щодо своєчасного технічного та аварійного обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання. Тривала експлуатація зношених ділянок трубопроводу без капітального ремонту або заміни суперечить встановленим нормативам та вимогам до належного утримання інженерних мереж.

Наявність шкоди. Внаслідок аварії 29.01.2025 було залито нежитлове приміщення, що орендує Мартинюк М.А., у будинку за адресою: м. Харків, вул.Благовіщенська, 2/15. Шкода полягає у пошкодженні майна, що підтверджується актами про залиття від 30.01.2025, а також листом КП "ХТМ" від 27.08.2025 № 63-64/6632, у яких підтверджено факт аварійного пошкодження, саме дефекту на трубопроводі внутрішньобудинкової системи централізованого опалення у перекритті між квартирою № 30 та нежитловим приміщенням, та його усунення.

Причинний зв`язок. Аварійне пошкодження трубопроводу внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, спричинене неналежним виконанням КП «ХТМ» обов`язків з утримання та ремонту, перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді залиття приміщення позивача. З огляду на відсутність інших технічних причин, підтверджених належними доказами чи експертизою, встановлені обставини дають підстави вважати, що саме неналежне утримання мереж стало безпосередньою та невідворотною причиною завдання шкоди.

Вина. Вина КП «Харківські теплові мережі» виражається у формі необережності, яка полягала у невжитті необхідних заходів для запобігання аварії та усунення передумов її виникнення. Підприємство, на яке законодавством та договорами покладено обов`язки з технічного обслуговування, не забезпечило належний стан трубопроводу, що спричинило пошкодження та подальше залиття приміщення. Відсутність ініціювання відповідачем проведення судової експертизи для встановлення інших можливих причин аварії додатково свідчить про недоведеність відсутності його вини.

Щодо збитків.

Як встановлено судом вище, з метою визначення вартості пошкодженого майна, позивач звернувся до Харківської торгово-промислової палати з заявкою на проведення цінової експертизи щодо визначення збитків.

За результатами проведеної експертизи Харківською торгово-промисловою палатою були видані Експертні висновки № 07-ЦВ-1/25 від 21.02.2025 та № 07-ЦВ-2/25 від 21.02.2025, які засвідчують пошкодження тренажерів для реабілітації та витяжки хребта, масажного приладу ударно-хвильової терапії, ковроліну, жалюзей та завдання збитків на суму 253730,00 грн.

Належних та допустимих доказів на спростування розміру матеріального збитку позивача, КП «Харківські теплові мережі» до суду не надано.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи підтверджено факт спричинення збитків позивачу внаслідок залиття нежитлового приміщення, а відповідачем дані обставини не спростовано, суд вважає, що спричинена майнова шкода позивачу, розмір якої підтверджено належними і допустимими доказами, а саме: Експертними висновками № 07-ЦВ-1/25 від 21.02.2025 та № 07-ЦВ-2/25 від 21.02.2025, відповідно до яких розмір матеріальних збитків складає 253730,00 грн, підлягає стягненню саме з відповідача КП «Харківські теплові мережі».

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з чч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані до матеріалів справи, та надана їм правова оцінка.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази підтверджують обставини, які є предметом доказування у справі.

В той же час під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд визнає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та не спростованими відповідачем, отже, позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з п. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач зазначив, що розрахунок судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи складається із суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30000,00 грн.

Позивачем надано до суду наступні докази понесення витрат на правничу допомогу:

- ордер на надання правничої допомоги серія ВІ №1343170 від 23.10.2025;

- договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) від 14.08.2025 №11/25;

- платіжна інструкція 139 від 15.08.2025;

- платіжна інструкція 194 від 27.11.2025;

- рахунок на оплату 1 від 14.08.2025;

- рахунок на оплату 1 від 23.10.2025;

- Акт приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (послуг) від 16.12.2025.

Отже позивачем згідно з вимогами статті 74 ГПК України надано докази в обґрунтування понесених витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) № 11/25 від 14.08.2025 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види професійної правничої (правової) допомоги (Послуги) Фізичній особі підприємцю Мартинюку Максиму Андрійовичу (далі - КЛІЄНТ) в тому числі:

складати та підписувати заяви, позовні заяви, скарги, клопотання, процесуальні та інші документи правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів КЛІЄНТА, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, під час розгляду судової справи у Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду за позовом КЛІЄНТА до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» м. Харків про відшкодування збитків у сумі 253730,00 грн. та витрат на проведення незалежної експертизи у сумі 14400 грн.

для захисту прав та законних інтересів КЛІЄНТА подавати фізичним та юридичним особам, органам державної влади та місцевого самоврядування запити та отримувати на них відповіді у порядку передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

забезпечувати реалізацію прав та обов`язків КЛІЄНТА в господарському судочинстві, в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків КЛІЄНТА під час розгляду судової справи за позовом КЛІЄНТА до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» м. Харків про відшкодування збитків у сумі 253730,00 грн. та витрат на проведення незалежної експертизи у сумі 14400 грн., а КЛІЄНТ зобов`язується оплатити надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг).

Відповідно до п. 4.2 Договору винагорода (гонорар) за надання Адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) за цим договором є фіксованою та складає 30 000,00 грн. без ПДВ., які Клієнт сплачує Адвокату на підставі відповідного рахунку на оплату.

Згідно з п. 4.3 Договору оплата винагороди (гонорару) за надання Адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) за цим договором здійснюється на підставі відповідних рахунків-фактур.

Відповідно до п. 4.4 Договору детальний опис наданої професійної (правової) допомоги (Послуг), її види, вартість та час надання зазначаються у актах приймання-передачі наданої професійної (правничої) допомоги (послуг).

14.08.2025 Адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною складений рахунок на оплату №1 на суму 15 000,00 грн (сплата авансу в розмірі 50% від основної суми гонорару).

Відповідно до платіжної інструкції № 139 від 15.08.2025 ФОП Мартинюк М.А. сплатив на користь Адвоката Пантелей Вікторії Віталіївни грошові кошти у розмірі 15000,00 грн згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) №11/25 від 14.08.2025.

23.10.2025 Адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною складений рахунок на оплату №1 на суму 15 000,00 грн (остаточний розрахунок).

Відповідно до платіжної інструкції № 194 від 27.10.2025 ФОП Мартинюк М.А. сплатив на користь Адвоката Пантелей Вікторії Віталіївни грошові кошти у розмірі 15000,00 грн згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) №11/25 від 14.08.2025.

16.12.2025 між клієнтом та Адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною складений акт №1 приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг).

Відповідно до зазначеного вище акту Адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною надано Фізичній особі підприємцю Мартинюку Максиму Андрійовичу професійну правничу (правову) допомогу (послуги), а саме повний юридичний супровід судової справи № 922/3793/25 за позовом Фізичної особи-підприємця Мартинюка Максима Андрійовича до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про відшкодування збитків у сумі 253730,00 грн. та витрат на проведення незалежної експертизи у сумі 14400,00 грн (перелік послуг зазначений в акті) загальною тривалістю 13 (тринадцять) годин 30 хвилин (810 хвилин).

Відповідно до правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладена у додатковій постанові від 21.01.2020 року по справі №904/1038/19 за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до чч.1,2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування при вирішення заяви сторони. Так, у ч. 3 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено особливості доказування розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі №910/20792/20 зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що в даному випадку в договорі про надання правничої допомоги сума гонорару адвоката була встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, а саме 30000,00 грн.

При цьому, відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/17343/20 та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у cправі № 911/2652/17 (911/3581/20).

Частиною 5 ст.129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо, 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020: "Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони".

Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст.126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 06.11.2022 по справі №922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.

Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з тим, згідно зі ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 30000,00 грн є непропорційним з предметом позову у даній справі, а отже, стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн є необґрунтованим.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, у вирішенні питання щодо витрат відповідача на правничу допомогу, суд, керуючись правилами, встановленими у частині п`ятій статті 129 ГПК України, дійшов висновку не покладати всі витрати відповідача на правничу допомогу на позивача в заявленій сумі.

Зокрема, суд зазначає, що в акті приймання-передачі вказано про надання адвокатом позивачу такого виду правничої послуги як складання заяви про розподіл судових витрат.

Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховний Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 за змістом якої заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (п. 6.32 постанови).

У зв`язку із цим витрати позивача на складання заяви про розподіл судових витрат є необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню.

Крім того, складання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом позивача, таким чином, витрати позивача на складання такої заяви не може бути покладено на відповідача.

Водночас, суд враховує, що розмір гонорару адвоката фіксований умовами договору, та не залежить від фактичного обсягу виконаних робіт

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

В свою чергу, судом також враховано те, що справа не є складною, предметом спору було стягнення збитків, спричинених залиттям приміщення.

Суд зауважує, що підготовлений адвокатом позов не потребував значного часу, оскільки існує практика з аналогічних спорів, крім того справа не є значної складності.

Також судом враховано, що спочатку справа була призначена в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним щодо складності справи, оскільки справа не є складною.

Зокрема, суд враховує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, ціна позову в даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму, оскільки ціна позову складає 268130,00 грн, тобто справа є малозначною в розумінні ч.5 ст.12 ГПК України, однак враховуючи клопотання відповідача, справа розглядалась судом в порядку загального позовного провадження.

Наявні матеріали позову для кваліфікованого юриста не потребують багато часу для їх дослідження.

Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та нормами законів про житлово-комунальні послуги. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Розгляд справи за цим позовом не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п.77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто, ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.

Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

З огляду на зазначене, стягнення повної вартості послуг, заявлених представником позивача, на загальну суму 30000,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).

У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, висновки Верховного Суду щодо застосування положень частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України та критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Отже у даному випадку, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, що заявлені до стягнення.

Заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які викладені у відзиві, спростовуються наданими до матеріалів справи доказами, зокрема, актом приймання-передачі наданої правничої допомоги.

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому покладенню на відповідача. Зокрема, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, суд вважає, що розмір таких витрат має становити 20000,00 грн.

З огляду на наведене, керуючись критеріями, що визначені ч.4 ст.129 ГПК України, виходячи із загальних засад судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, дослідивши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також надані ним документи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою під час розгляду справи.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд відмовляє, з підстав неспівмірності та необґрунтованості.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги у даній справі підлягають задоволено повністю, суд керуючись статтями 123, 126, 129 ГПК України покладає на відповідача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо витрат на експертизу.

Згідно з чч.1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Статтею 127 ГПК України встановлено порядок відшкодування витрат пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано до суду платіжну інструкцію №23 від 04.02.2025 року на суму 14400,00 грн призначення платежу "за проведення незалежної експертизи та ціновий висновок у сумі 12000,00 грн та 2400,00грн ПДВ".

Таким чином, позивачем надано до суду належні докази на підтвердження оплати експертиз в розмірі 14400,00 грн.

Ввраховуючи повне задоволення позову, заява позивача в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, підлягає задоволенню в повному розмірі у сумі 14400,00 грн.

Щодо судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є особою з інвалідністю II групи, а тому згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. При цьому, враховуючи задоволення позову судом, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129, частини 2 статті 129 ГПК України судовий збір у розмірі 3217,56 грн підлягає стягненню із відповідача на користь Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 77, 79, 80, 86, 123, 126, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м.Харків, вул.Мефодіївська, 11; ) на користь Фізичної особи-підприємця Мартинюка Максима Андрійовича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) завдані матеріальні збитки у сумі 253730,00 грн, витрати на проведення незалежної цінової експертизи пошкодженого майна у сумі 14400,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м.Харків, вул.Мефодіївська, 11; ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок: UА0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 3217,56 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "30" січня 2026 р.

СуддяК.В. Аріт