УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

29.01.2026Справа № 910/692/26

Суддя Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ОЙЛ" 04080, місто Київ, вул. Межигірська, будинок 87-А, ЛІТЕРА В

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАТРІЯ ЛТД» 04071, місто Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 68, 5-Й ПОВЕРХ

про стягнення 393 277 991,00 грн.

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Ойл" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАТРІЯ ЛТД" про стягнення 393 277 991,00 грн., а саме 332 080 000,00 грн. боргу, 12 801 001,64 грн. процентів річних та 48 396 989,25 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами Договору № фп 2021-1 про надання поворотної фінансової допомоги від 01.04.2021 року в частині повернення поворотної фінансової допомоги, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаному розмірі, за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Вказана позовна заява з доданими до неї документами сформована заявником в системі "Електронний суд" 25.01.2026 року та зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" 26.01.2026 року за вх. № 692/26.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1 та п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 1 січня 2026 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3328,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором (аналогічна позиція викладені в ухвалі Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №905/1057/18, постанові від 13.02.2020 у справі № 910/4557/18).

Суд зазначає, що позовною вимогою майнового характеру є вимога, яка підлягає вартісній оцінці. Крім того, вимога майнового характеру характеризується тим, що впливає на склад майна позивача в сторону збільшення (відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Нормами статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як вбачається зі змісту поданої позивачем позовної заяви та встановлено судом, звернувшись через систему "Електронний суд" в січні 2026 року з вимогами майнового характеру позивач з урахуванням розміру заявлених вимог мав сплатити судовий збір в сумі 931 840,00 грн. (1 164 800,00 грн.*0,8).

Проте, при дослідженні судом матеріалів позовної заяви б/н від 25.01.2026 року встановлено, що позивачем жодних доказів сплати судового збору суду не надано.

Натомість, до позовної заяви додано клопотання позивача б/н від 24.01.2026 року про відстрочення строку сплати судового збору, в обґрунтування якого ТОВ "Нью Ойл" посилається на відсутність об`єктивної можливості оплатити судовий збір за подання позовної заяви враховуючи, зокрема, накладення арешту ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року у справі №757/49663/24-к у межах кримінального провадження №0000719 на грошові кошти позивача, які перебувають на рахунках останнього в АБ "Південний" та в АТ "ОТП Банк", та заборону вказаною ухвалою будь-яких видаткових операцій по вказаним рахункам. Крім того, заявник наголошує на перебування товариства у скрутному матеріальному становищі, на підтвердження чого надано довідки банків та виписки з особових рахунків, та активне проведення претензійно роботи з боржниками.

Суд зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, статтею 8 Закону України передбачено можливість відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, однак лише за вичерпних умов, а саме приписами цієї статті визначено суб`єктів звернення щодо яких можна здійснити відстрочення та розстрочення сплати судового збору.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 940/2276/18).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приписи пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.03.2021 року у справі № 912/3514/20 та ухвалах від 05.03.2021 року у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 року у справі № 927/579/19, від 20.08.2020 року у справі № 910/6421/19, від 18.05.2020 року у справі №910/704/19, від 24.01.2020 року у справі № 915/923/15.

Наразі, предметом поданого ТОВ "Нью Ойл" позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, оскільки останній пов`язаний з виконанням зобов`язань за укладеним між сторонами Договору № фп 2021-1 про надання поворотної фінансової допомоги від 01.04.2021 року, тому підстави для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відсутні.

При цьому судом враховано попереднє звернення позивача до Господарського суду міста Києва з аналогічним позовом до ТОВ "Будінвест-ДК" про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 1 жовтня 2020 року №фп220-1, разом з клопотанням про відстрочення плати судового збору, в задоволенні якого ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 року у справі № 910/12315/25 судом відмовлено з підстав, аналогічних наведеним судом вище.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 року у справі №910/12315/25, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 року, у задоволенні заяви ТОВ "Нью Ойл" про відкладення вирішення питання про відкриття провадження у справі № 910/12315/25 відмовлено, позовну заяву ТОВ "Нью Ойл" до ТОВ "Будінвест-ДК" про стягнення заборгованості з доданими до неї документами повернуто заявнику на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Також, як встановлено судом, позивач в грудні 2025 року попередньо звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАТРІЯ ЛТД" про стягнення 393 277 991,00 грн. та одночасно з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, який ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 року у справі № 910/15567/25 залишено без руху на підставі ст. 174 ГПК України, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2026 року у справі № 910/15567/25 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ "Нью Ойл" про поновлення пропущеного строку на подання заяви про усунення недоліків позовної заяви у справі № 910/15567/25, враховано ненадання позивачем на виконання ухвали суду від 26.12.2025 року доказів сплати судового збору та звернення, натомість, з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, за умови відмови в задоволенні попередньо поданого разом з позовною заявою аналогічного клопотання про відстрочення сплати судового збору ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 року, під час постановлення якої судом надано оцінку наведеним в обґрунтування клопотання доводам позивача та наданим доказам щодо непоширення приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, та, відповідно, позовну заяву повернуто.

Суд звертає увагу, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України), відтак суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, у тому числі в питанні відстрочення сплати судового збору.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Тобто, зазначені вимоги до заяв та порядку вчинення відповідних дій зі звернення, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою їх залишення без руху або повернення.

Разом з цим, суд наголошує, що однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Одночасно застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Слід зазначити, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 910/1873/17).

Пунктом 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Поряд із цим, за умови наведення частиною 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України переліку дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства, виключного переліку дій, які можуть розцінюватися судом як зловживання правом, приписами господарського процесуального кодексу не встановлено.

Суд зазначає, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

У зв`язку з викладеним суд звертає увагу на факт неодноразового звернення позивача до суду як з повністю ідентичним позовом, так і аналогічними позовами про стягнення заборгованості за умови одночасного подання клопотань про відстрочення сплати судового збору, за відсутності будь-яких інших, окрім первісно наведених, доказів та/або доводів щодо обставин, які, на переконання позивача, мають бути підставами для постановлення судом ухвали про відстрочення сплати судового збору, за умови попереднього розгляду судом таких клопотань та відмови в їх задоволенні з підстав непоширення приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, з наданням судом оцінки наведеним в обґрунтування клопотання доводам позивача та наданим доказам.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, керуючись приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за необхідне повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нью Ойл" позовну заяву б/н від 25.01.2026 року про стягнення 393 277 991,00 грн. з доданими до неї документи, зокрема, клопотанням про відстрочення сплати судового збору, як таку, що подана з метою зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Крім того, суд звертає увагу заявника на положення частини 4 ст. 43 ГПК України, відповідно до яких суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Наразі, за змістом ст.ст. 131, 132 ГПК України з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, у визначених цим Кодексом випадках, суд застосовує заходи процесуального примусу, якими є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (статтею 132 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 43, 174, 233-235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати зловживанням процесуальними правами подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Нью Ойл" позовної заяви б/н від 25.01.2026 року про стягнення 393 277 991,00 грн. з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, яка зареєстрована судом 26.01.2026 року за № 692/26.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Ойл" б/н від 25.01.2026 року про стягнення 393 277 991,00 грн. з доданим клопотанням про відстрочення сплати судового збору повернути без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон