УХВАЛА

27 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/36/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Мегабанк"

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі

за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тея",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Більбао Компані",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про застосування наслідків нікчемності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Мегабанк" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 922/36/23, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У січні 2023 року Акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - АТ «Мегабанк», Банк та/або позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЯ» (далі - ТОВ «ТЕЯ» та/або відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛЬБАО КОМПАНІ» (далі - ТОВ «БІЛЬБАО КОМПАНІ» та/або відповідач-2), в якій просило суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62424230 від 20.12.2021 прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю., з одночасним припиненням державної реєстрації права власності за ТОВ «БІЛЬБАО КОМПАНІ» та ТОВ «ТЕЯ» і проведенням державної реєстрації набутого права власності за АТ «Мегабанк» на нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № № 1, 1а,1б, 1в, 1г, 2, 2а, 2б, 2в, З, За, 3б, Зв, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 7, 7а, 7б, загальною площею 1 158,30 кв. м, що розташовані за адресою; м. Харків, вул. Донця - Захаржевського, 6/ 8;

- стягнути з ТОВ «БІЛЬБАО КОМПАНІ» та ТОВ «ТЕЯ» на користь АТ «Мегабанк» суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинених позивачем правочинів, було встановлено, що укладені між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ТЕЯ», ТОВ «БІЛЬБАО КОМПАНІ» правочини, а саме: кредитний договір від 20.12.2021 № 20-61/2021/ГД-07/2021; договір купівлі - продажу нежитлових приміщень від 28.01.2021 № 308; договір від 05.02.2021 № 1 про внесення змін до договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 28.01.2021 № 431; договір від 20.12.2021 № 2 про внесення змін до договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 28.01.2021 № 6524 є нікчемними на підставі пунктів 3, 6 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема позивач звертав увагу на таке:

- сторони іпотечного договору за домовленістю погодили вартість майна вартістю 109 014 100,00 грн, яка ґрунтується на висновку про його оцінку від 20.12.2021, проте, відповідно до наданої Банком оцінки вказаного вище майна, проведеної на рік раніше - 11.12.2020 вартість приміщення 1-го поверху № № 1, 1а,1б, 1в, 1г, 2, 2а, 2б, 2в, З, За, 3б, Зв, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 7, 7а, 7б загальною площею 1 158,30 кв. м складала 55 220 000,00 грн. Отже, за твердженням позивача, Банк прийняв як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 20-61/2021/ГД-07/2021 майно, за необґрунтованою та завищеною ціною, яка не забезпечує в повному обсязі зобов`язання Позичальника перед Банком. Це свідчить про «коригування» вартості об`єкта нерухомості, переданого в іпотеку, шляхом виготовлення оцінки з завищенням його вартості в два рази в порівнянні з оцінкою, яка була проведена тим же оцінювачем, що і роком раніше. Додатково позивач звернув увагу, що жодних економічних чи інших чинників не було щоб вартість даної нерухомості так суттєво збільшилась. Таким чином, проаналізувавши наведені правочини та проведені операції позивачем було зроблено висновок, що продаж власного ліквідного нерухомого майна шляхом кредитування покупця було здійснено з явним наданням переваг окремій особі - ТОВ «БІЛЬБАО КОМПАНІ» та здійснено на шкоду інтересам Банку;

- існуючі ознаки та обставини вчинення договорів вказують на те, що за результами їх укладення фактично відбувалась не ринкова угода, а проведено нерівноцінний продаж ліквідного активу Банку за кошти Банку, які були надані в кредит на значний період часу (5 років), що може свідчити про надання особі, яка проводила таку купівлю, нічим не обумовлених переваг та здійснення Банком реалізації власних майнових активів з метою отримання сумнівних доходів у довгостроковій перспективі Тому, реалізація Банком власного ліквідного майна з виданим Покупцю кредитом на купівлю на строк 5 років є не лише ринковою операцією, а і змусило Банк формувати резерви під даний кредит.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.02.2023, зокрема, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа та/або Фонд).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 у справі № 922/36/23 (суддя Присяжнюк О. О.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 (Терещенко О. І. - головуючий, судді: Тихий П. В., Плахов О. В.), у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судові рішення аргументовані тим, що:

АТ «Мегабанк» не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 77-79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) фактів, які би свідчили про нікчемність кредитного договору, договору купівлі-продажу нерухомого майна та іпотечного договору з підстав, передбачених пунктами 3, 6 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

скасування рішень про державну реєстрацію є самостійним способом захисту права та є відмінним від заявленої позивачем вимоги про застосування наслідків нікчемності правочинів, відмінним є і правове регулювання таких спорів, а тому вимога про застосування наслідків нікчемності правочинів шляхом скасування рішень про державну реєстрацію не відповідає положенням статті 216 ЦК України (враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 911/1232/21).

Верховний Суд ухвалою від 09.07.2024 касаційне провадження за касаційною скаргою Банку на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у справі № 922/36/23 закрив на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

28.07.2025 до Господарського суду Харківської області від АТ "Мегабанк" надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 у справі №922/36/23 за нововиявленими обставинами, в якій заявник просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що суди виходили з того, що Окружний адміністративний суд міста Києва, рішення якого залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі № 640/12723/22 визнав протиправним та скасував рішення Правління НБУ від 02.06.2022 № 261-рш/БТ "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних".

Проте, заявник вважає, що подальше скасування Верховним Судом судових рішень першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі №640/12723/22, які стали підставою для ухвалення рішення у даній господарській справі №922/36/23, підпадає під положення пункту 3 частини другої статті 320 ГПК України та вважає нововиявленою обставиною, оскільки ця обставина існувала на час розгляду господарської справи, але не могла бути врахована судом через її відкладений характер (касаційна інстанція ще не ухвалила остаточного рішення); вона є істотною для правильного вирішення справи; її не було враховано при ухваленні рішення, яке наразі переглядається. За твердженням заявника, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2025 у справі №640/12723/22 впливають на правильне вирішення даної господарської справи.

26.08.2025 Господарський суд Харківської області постановив ухвалу, якою у задоволенні заяви Банку про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами відмовив повністю, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 залишив у силі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що зазначені Банком у своїй заяві обставини, не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на правильність рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 та не мають істотного значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою цієї статті визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13).

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи; якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, наявний на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу (пункт 7.4. постанови Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/20564/16).

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення суду. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (пункт 7.4. постанови Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/20564/16).

Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомими тільки після його ухвалення (пункт 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17).

Не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (пункти 6.38, 6.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №9901/819/18).

Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 9901/819/18 і постанови Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 914/935/20, від 28.08.2018 у справі № 910/24418/16, від 27.06.2019 у справі № 711/2178/17, від 26.01.2022 у справі № 922/3149/18, від 23.02.2024 у справі № 909/837/13).

З оскаржуваних судових рішень убачається, що суди попередніх інстанцій дослідили обставини справи, перевірили надані докази, яким дали необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених ними норм процесуального права та встановили, що:

- наявність постанови Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №640/12723/22 не може вважатися нововиявленою обставиною, оскільки суд не обґрунтовував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням;

- посилання на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі № 640/12723/22 було здійснено господарськими судами лише в контексті оцінки доводів позивача щодо наслідків укладення кредитного договору №20-61/202 ГД-07/2021 від 20.12.2021, договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №308 від 28.01.2021 та іпотечного договору №20-61/2021/ГД-07/2021-з від 20.12.2021, які, за твердженням позивача, є нікчемними;

- посилання позивача на те, що відчуження майна банку за договором купівлі-продажу призвело до ще більшого зменшення обсягу високоліквідних активів банку, порушення внаслідок цього нормативів діяльності банку, встановлених НБУ, до повної неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами банку та, як наслідок, до прийняття Правлінням НБУ 02.06.2022 рішення №261-рш/БТ "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" та рішення від 21.07.2022 № 362-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Мегабанк", не заявлялися позивачем саме як підстава нікчемності правочинів, а наводилися як приклади фактичних наслідків їх вчинення;

- судові рішення у справі № 922/36/23 не містять посилання на будь-які обставини чи факти, що були встановленні у справі № 640/12723/22 та не були підставою, що підтверджувала чи спростовувала нікчемність правочинів; відповідно наслідком скасування судових рішень у справі №640/12723/22 не може бути інше за змістом вирішення даного спору;

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 та постанова Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №640/12723/22 (на прийняття якої посилається заявник як на нововиявлену обставину) не містять посилання на обставини нікчемності спірних правочинів;

- зі змісту постанови Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №640/12723/22 убачається, що власник істотної участі АТ "Мегабанк" оскаржував рішення Правління НБУ про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних з тієї підстави, що це рішення ґрунтується на скасованих результатах інспекційної перевірки, а додатковою підставою зазначав те, що НБУ не врахував об`єктивні обставини дії воєнного стану, зокрема мораторій на виконання зобов`язань, та необґрунтовано відмовив у рефінансуванні і включенні інвестицій до капіталу банку, що призвело до створення умов для визнання його неплатоспроможним. Отже, ураховуючи предмет та підстави позову, суди попередніх інстанцій (у справі №640/12723/22) мали перевірити, чи було рішення Правління НБУ від 02.06.2022 №261-рш/БТ прийняте на законних підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, при цьому покладатися на кількісні, якісні оцінки та висновки, зроблені НБУ, якщо не встановлять істотного порушення порядку прийняття рішення, очевидно помилкових відомостей, розбіжностей чи логічних суперечностей у оцінках/висновках або суперечності рішення меті заходу впливу;

- відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі №922/36/23 господарський суд, зокрема, виходив із того, що позивач не довів наявність ознак нікчемності договорів, які передбачені пунктами 3 та 6 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- предметом доказування та оцінки у справі №922/36/23 була наявність передбачених статті 38 вказаного Закону підстав вважати спірні договори нікчемними правочинами відповідно до ознак, зазначених у позовній заяві та в акті комісії, а для оцінки нікчемності договорів слід встановити, чи укладені спірні правочини на умовах, які не є поточними ринковими умовами, чи укладені правочини на умовах, які передбачають надання переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. У рішеннях цієї справи суди виходили з того, що скасування рішень про державну реєстрацію є самостійним способом захисту права та є відмінним від заявленої позивачем вимоги про застосування наслідків нікчемності правочинів, відмінним є і правове регулювання таких спорів, а тому вимога про застосування наслідків нікчемності правочинів шляхом скасування рішень про державну реєстрацію не відповідає положенням статті 216 ЦК України (враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 911/1232/21). Отже, у справі №640/12723/22 сторонами доводилися та судами встановлено зовсім інші обставини, ніж у справі №922/36/23;

- позивач не довів наявності необхідних умов для скасування судового рішення з підстав, визначених статтею 320 ГПК України, оскільки наведені ним обставини не впливають на правильність рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 та не мають істотного значення для правильного вирішення спору;

- позивач, використовуючи правовий механізм нововиявлених обставин, намагається домогтися повторного розгляду справи, при цьому фактично доводи Банка зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів, оцінених судом, та встановлених обставин справи під час розгляду справи по суті.

Отже, надавши належну оцінку доводам заяви про перегляд рішення суду першої інстанцій за нововиявленими обставинами, встановивши, що обставини, на які посилається Банк, не впливали на зміст рішення у справі № 922/36/23 і не були покладені в його основу, а зводяться лише до перегляду судового рішення, без належних правових підстав, тобто не є нововиявленими у розумінні статті 320 ГПК України, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні заяви Банку про перегляд рішення місцевого суду за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, господарські суди дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, оскільки обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами фактично стосуються повторного дослідження обставин справи № 922/36/23, що вже були встановлені судами під час її розгляду, та переоцінки тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом в процесі розгляду цієї справи, що відповідно до вимог процесуального закону не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та не впливають на суть рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 у цій справі.

У поданій касаційній скарзі заявник не навів переконливих доводів щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Разом з цим заінтересовані особи, які звертаються до касаційного суду зі скаргами, мають розуміти, що Верховний Суд є "судом права", а не "фактів", який забезпечує сталість та єдність судової практики, а тому посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи чи на перевагу одних доказів над іншими не допускається.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відмовляє у відкритті касаційного провадження відповідно до частини другої статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій пункту 3 частини другої статті 320 ГПК України цього Кодексу є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Цю ухвалу прийнято у розумні строки з урахуванням перебування суддів у відпустці.

За таких обставин, керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Мегабанк" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 922/36/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ