РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026Справа № 910/14445/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ»

до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД»

про стягнення 38 119,66 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» про стягнення 38 119,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором підряду від 01.10.2021 № 1933/КБ про виконання робіт з будівництва індивідуальної котеджної забудови та головного селекційно-технологічного центру по конярству та кінному спорту в урочищі Оболонь на вул. Богатирській, на північ від затоки Верблюд, у Оболонському районі м. Києва. ІІІ черга будівництва. VII пусковий комплекс. Житловий будинок № 7, а саме щодо здійснення оплати за охорону будівельного майданчика та використану електроенергію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14445/25, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив.

08.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Будь-яких інших заяв по суті спору від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2021 між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (Генпідрядник) укладено Договір підряду № 1933/КБ про виконання робіт з будівництва індивідуальної котеджної забудови та головного селекційно-технологічного центру по конярству та кінному спорту в урочищі Оболонь на вул. Богатирській, на північ від затоки Верблюд, у Оболонському районі м. Києва. ІІІ черга будівництва. VII пусковий комплекс. Житловий будинок № 7 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Генпідрядник зобов`язується відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені цим Договором строки здійснити виконання робіт з будівництва індивідуальної котеджної забудови та головного селекційно-технологічного центру по конярству та кінному спорту в урочищі Оболонь на вул. Богатирській, на північ від затоки Верблюд, у Оболонському районі м. Києва. ІІІ черга будівництва. VII пусковий комплекс. Житловий будинок № 7 (надалі - Об`єкт), передати житлову частину Об`єкта під заселення, Об`єкт - експлуатуючій організації, у порядку та на умовах, передбачених Договором.

В період дії Договору до нього вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод.

Пунктом 3.4.9. Договору визначено, що замовник компенсує генпідряднику витрати понесені на охорону Об`єкту, використану теплову та електричну енергію та інші витрати, пов`язані з обслуговуванням та утриманням Об`єкту та підтверджені відповідними документами (договорами та рахунками відповідних служб).

При цьому, п. 3.4.7. Договору передбачено обов`язок замовника здійснювати розрахунки за виконані роботи шляхом перерахування коштів на поточний рахунок генпідрядника відповідно до підписаних актів приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.7. Договору всі документи, які надходять від генпідрядника, в тому числі акти, звіти, довідки та ін., повинні бути розглянуті, підписані та повернуті протягом 10 (десяти) робочих днів, за умови відсутності претензій та виявлених недоліків. В разі виявлення суттєвих порушень та/або недоліків, замовник направляє генпідряднику вмотивовану відмову від підписання відповідних документів та визначає виявлені ним недоліки та орієнтовний строк для їх усунення. Отримавши таку відмову генпідрядник зобов`язаний в узгоджений із замовником строк усунути всі недоліки.

Згідно з п. 8.10. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.11.2021, Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 31 березня 2025 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач всупереч умовам Договору не здійснює розрахунки за охорону будівельного майданчика та використану електроенергію, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 38 119,66 грн, на підтвердження якої позивач надав підписані сторонами Акти компенсації витрат до Договору № 1 від 30.11.2024 та № 1 від 31.12.2024. У зв`язку з тим, що направлений відповідачу лист-вимога від 13.11.2025 № 641 про погашення заборгованості залишений останнім без відповіді та задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач заперечував щодо задоволення позову, зазначаючи про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань відповідно до п. 8.2.1. Договору та ст. 617 ЦК України, у зв`язку з настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), спричинених спочатку пандемією коронавірусної хвороби, а надалі введенням воєнного стану в Україні та негативними наслідками збройної агресії РФ. В обгрунтування необхідності звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань за Договором останній вказував, що ним реалізується ряд важливих соціальних програм і зобов`язань, крім того, відповідача визначено критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення у особливий період.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором будівельного підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною 1 ст. 879 ЦК України визначено, що матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором на замовника може бути покладений обов`язок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг.

Так, у Договорі сторони визначили, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати понесені на охорону Об`єкта, використану теплову та електричну енергію та інші витрати пов`язані із обслуговуванням та утриманням Об`єкту та підтверджені відповідними документами (п. 3.4.9. Договору).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, позивачем надано в матеріали справи підписані сторонами та скріплені їх печатками акти компенсації витрат № 1 від 30.11.2024 на суму 9897,82 грн (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) та № 1 від 31.12.2024 на суму 35 640,00 грн (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика). Вказані акти підписані відповідачем без будь-яких зауважень та претензій.

При цьому, у позовній заяві позивач вказує, що акт № 1 від 30.11.2024 був частково оплачений відповідачем, після чого залишок боргу за цим актом становить 2 479,66 грн.

Оскільки відповідачем не було здійснено оплати витрат за вищевказаними актами у повному обсязі, позивач звернувся до відповідача із листом-вимогою від 13.11.2025 (зареєстрований у відповідача 18.11.2025 за № 01089/0/1-25), у якому просив сплатити заборгованість за Договором у розмірі 38 119,66 грн.

Втім, доказів оплати відповідачем вказаної суми боргу останнім суду не було надано.

Разом з тим, суд враховує, що зі змісту положення п. 3.4.9. Договору слідує, що належними доказами, які підтверджують понесення витрат на охорону Об`єкта та спожиту електричну енергію є відповідні договори, укладені із надавачами послуг охорони та постачання електричної енергії та виставлені цими контрагентами рахунки на оплату. Таких доказів позивачем суду не було надано.

У той же час 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК з «достатність доказів» на нову - «вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес новий стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.

Відтак, оскільки позивачем було надано в матеріали справи акти компенсації витрат, які підписані сторонами без будь-яких зауважень та відповідач не заперечував самого факту надання відповідних послуг охорони та електропостачання та, як вбачається із пояснень позивача, частково такі послуги оплатив, суд доходить висновку про те, що відповідач погодився із визначеними у таких актах сумами, які підлягають оплаті.

Враховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача перед позивачем в розмірі 38 119,66 грн підтверджена належними доказами та останнім не було надано доказів її оплати, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та, як наслідок, наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за Договором, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, перелік яких наведено у вказаній нормі.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в постановах: від 25.01.2022 у справі №904/3886/22, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Так, ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Таким чином, лише сертифікат торгово-промислової палати відповідно до законодавства є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Крім того, сторони у п. 8.2.1. Договору визначили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (пожежа, катастрофа, стихійне лихо, війна та інше).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України (п. 8.2.2. Договору).

Втім, всупереч вищенаведеним положеннями закону та умовам Договору, відповідач, посилаючись на настання форс-мажорних обставин, не надає належного документу (сертифіката Торгово-промисловою палатою України), який би підтверджував такі обставини.

Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Так, вказаний загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Вказаний лист не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність у нього форс-мажорних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2023 у справі №922/193/23, від 29.06.2023 у справі №922/999/22, від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі №906/540/22.

Суд зазначає, що сам лише факт введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та виконувати взяті на себе договірні зобов`язання. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Крім того, чинне законодавство України (ст. 617 ЦК України) передбачає можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, однак не передбачає можливості звільнення від виконання договірних зобов`язань.

Посилання відповідача на складну фінансову ситуацію не беруться судом до уваги, оскільки за приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, підсумовуючи викладене, суд відхиляє заперечення відповідача проти позовних вимог у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин як необґрунтовані та такі, що спростовуються наведеним вище.

Відповідно до частин 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» (01010, м. Київ, вулиця Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6, ідентифікаційний код 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (01104, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 14а, офіс 42; ідентифікаційний код 39534785) заборгованість у розмірі 38 119,66 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 02.02.2026.

Суддя Т.Ю. Трофименко