ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 Справа № 917/1004/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116,

до відповідача: Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго», вул. Захисників України, 17, м. Лубни, 37500,

про стягнення 44 862 396,18 грн

за участю представників:

від позивача: Овчарук О.О., дов. від 30.12.2025 № 154;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: 20.05.2025 року до Господарського суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» з позовною заявою до відповідача Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 8062-ПСО(ТКЕ)-24 від 16.09.2022 року у розмірі 47 666 774,00 грн, переданий відповідачу у власність за період з жовтня 2022 до квітня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов`язків за договором постачання природного газу, в частині своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025, справа передана до розгляду судді Пушку І.І.

Ухвалою від 21.05.2025 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 17.06.2025 року на 11:00 год. Встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.

30.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 7193), яке задоволене судом.

05.06.2025 відповідачем поданий відзив на позовну заяву (вх. № 7523 від 06.06.2025), в якому відповідач повідомив суду, що:

- відповідач дійсно отримав від позивача за Договором постачання 8062-ПСО(ТКЕ)-24 від 16.09.2022 року природний газ;

- відповідач не відмовляється від сплати позивачу вартості спожитого природного газу, але просить останнього розглянути питання щодо можливості відстрочити (повністю або частково) або розстрочити сплату вартості природного газу враховуючи настання форс мажорних обставин в зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з посиланням на умови розділу 10 Договору;

- також просить врахувати, відсутність у його діях вини у простроченні платежів за отриманий природний газ. Пояснює, що джерелом розрахунків за спожитий відповідачем природний газ є отримання коштів від держави у вигляді субвенцій з Державного бюджету України на погашення різниці у тарифах. Прострочка з оплати газу за спірним договором виникла внаслідок не перерахування державою коштів (субвенцій) протягом 2022-2024 років, які мали бути направлені на оплату вартості поставленого позивачем природного газу. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» також не передбачено коштів на компенсацію різниці в тарифах;

- відповідач повідомив, що в рахунок погашення наявної заборгованості за Договором постачання, відповідачем сплачено станом на 01.06.2025 - 2 618 546,64 грн. Таким чином, вартість несплаченого природного газу становить 45 048 227,36 грн.

У відповіді на відзив від 09.06.2025 (вх. № 7643) позивач проти доводів, викладених відповідачем та розстрочення виконання рішення суду заперечує, посилаюсь, зокрема, на таке:

- відповідач дійсно частково сплатив заборгованість і станом на 05.06.2025 розмір основної заборгованості за спожитий газ зменшився та складає 44 862 396,18 грн;

- сторонами договору були визначені конкретні умови договору та порядок виконання зобов`язань, визначена відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. Саме на відповідача покладався обов`язок належної та вчасної оплати за поставлений газ згідно умов Договору;

- звернув увагу суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справах № 911/4249/16, № 906/621/17 про те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання;

- позивач вказує, що факт військової агресії російської федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за договором. Відповідачем не надано належних доказів в підтвердження наявності причино- наслідкового зв`язку неможливості виконання Відповідачем зобов`язань за договором із фактом військової агресії.

11.06.2025 (вх. № 7795) позивачем подана заява про зменшення позовних вимог до 44 862 396,18 грн в зв`язку з частковою сплатою відповідачем боргу, яка задоволена судом згідно з ухвалою від 17.06.2025.

У запереченнях від 12.06.2025 (вх. 3 7865) на відповідь на відзив відповідач зазначив, що підтверджена сума заборгованості перед ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» в різниці в тарифах 57.7 млн. грн. Так як, протягом 2022-2025 років у Державному бюджеті України не передбачено видатків на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, відповідач опинився у статусі боржника перед позивачем.

Відповідач звертався до позивача з проханням відстрочити або розстрочити сплату вартості природного газу за Договором, яке залишилося без реагування. Враховуючи можливість забезпечення фінансування компенсацій шляхом внесення змін в Закони Про Державний бюджет України, стабільне погашення заборгованості перед позивачем за Договором, відповідач просить суд відстрочити сплату заборгованості за спожитий природний газ до закінчення опалюваного періоду 2025-2026 років, а саме до 01.06.2026.

Від відповідача надійшло клопотання від 16.06.2025 про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з відпусткою уповноваженого представника, яке задоволено судом.

За наслідками підготовчого засідання 17.06.2025 року суд постановив ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 12.08.2025 на 11:00.

Ухвалою від 12.08.2025 суд відклав підготовче засідання у справі на 30.09.2025 на 11:20 для надання сторонам можливості укласти мирову угоду.

Заявою (вх. № 12085 від 19.09.2025) позивач повідомив суд про часткову сплату основного боргу відповідачем, внаслідок якої станом на 15.09.2025 сума основної заборгованості зменшилась та становить 40 222 839,88 грн.

Підготовче засідання 30.09.2025 відкладено судом на 11.11.2025 на 11:30 з тих підстав, що сторони ще не завершили переговорний процес щодо умов врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою від 11.11.2025 суд відклав підготовче засідання у справі на 09.12.2025 в зв`язку з тим, що сторони повідомили, що процес щодо умов врегулювання спору мирним шляхом триває.

28.11.2025 представник позивача подав заяву (вх № 15365) про участь у судовому засіданні, призначеному на 09.12.2025 об 11-30 год та у всіх наступних судових засіданннях у справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 01.12.2025 суд відмовив позивачу в задоволенні заяви про участь у судовому засіданні у справі № 917/1004/25, призначеному на 09.12.2025 об 11:30 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в зв`язку з відсутністю вільних майданчиків; повідомив позивача, що питання щодо проведення наступних судових засідань в режимі відеоконференції буде вирішуватися окремо, враховуючи технічну можливість суду.

В судовому засіданні 09.12.2025 представники сторін повідомили, що не досягли згоди щодо умов укладення мирової угоди.

Ухвалою від 09.12.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 15.01.2026 року на 10:30.

Згідно ухвалою від 10.12.2025 суд задовольнив клопотання позивача та повернув останньому з бюджету надлишково сплачений судовий збір в розмірі 33 652,53 грн.

26.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 15.01.2026 об 11-30 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка задоволена судом згідно з ухвалою від 12.01.2026.

13.01.2026 (вх. № 350) від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач також повідомив суд, що за Актом звіряння розрахунків між сторонами спору, станом на 30.09.2025 заборгованість за Договором становить 39 387 083,96 грн. Згідно з Реєстром банківських документів за 01.10.2025 12.01.2026, відповідачем в рахунок погашення боргу за Договором, сплачено 14 176 945.01 грн. Станом на 13.01.2026 сума заборгованості за Договором становить 25 210 138,95 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заява відповідача про визнання позову підписана представником відповідача Таращенком В.І., який діє в порядку самопредставництва згідно з довіреністю від 18.04.2024, посадовою інструкцією провідного юрисконсульта від 25.12.2023 та наділений усіма правами, які надані законом стороні, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Відтак здійснене відповідачем визнання позову не суперечить законодавству, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому приймається судом відповідно до ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України.

14.01.2026 відповідачем подана заява про розстрочення виконання рішення (вх. № 407) в частині стягнення 25 210 138,95 грн на три місяці зі сплатою належних до стягнення платежів рівними частинами за графіком: 8 403 379,65 грн до 15.02.2026, 8 403 379,65 грн до 15.03.2026, 8 403 379,65 грн до 15.04.2026.

В судовому засіданні 15.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив про дату оголошення рішення в судовому засіданні 22.01.2026 о 10:45.

Про дату та час проведення наступного засідання сторони повідомлені під розписку, яка долучена до матеріалів справи.

15.01.2026 року до Господарського суду Полтавської області від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 22.01.2026 о 10:45, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №455).

Ухвалою від 15.01.2026 року суд відмовив у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з відсутністю вільних залів.

В судовому засіданні 22.01.2026 року судом ухвалено рішення, оголошено його вступну та резолютивну частини та повідомлено про строк складання повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (позивач, Постачальник) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (відповідач, Споживач) 16.09.2022 року було укладено договір № 8062-ПСО(ТКЕ)-24 постачання природного газу (далі Договір).

За умовами п. 1 Договору Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем для власних потреб, або в якості сировини, і не може бути використаний для перепродажу.

Згідно з п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.5.4 після підписання Сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за Договором вважаються скоригованими.

Згідно з п. 4.1. Договору ціна на природний газ, який постачається за Договором, встановлюється наступним чином:

4.1.1. Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1. Договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб.м. газу без ПДВ 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ 7 420,00 грн.

4.1.2. Ціна природного газу для обсягу ІІ визначається щомісячно для виробника теплової енергії за формулою (формула визначена в зазначеному пункті Договору).

4.1.3. Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1. Договору як Обсяг ІІІ (фіксований) за 1000 куб.м. газу без ПДВ 13 658,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ 16 390,00 грн.

Згідно з п. 4.3. Договору загальна фактична вартість Договору дорівнює вартості фактично використаного за Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Згідно з п. 5.1. Договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2022 по квітень 2023 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 86497571,43 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу. Акти підписані представниками сторін та скріплені відтиском печаток підприємств.

В порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату за отриманий газ здійснив лише частково на суму 38 830 797,43 грн, що підтверджується банківськими виписками. Решту отриманого природного газу відповідач не оплатив, внаслідок чого утворився борг, який станом на момент подання позову становив 47 666 774,00 грн, що й стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

В подальшому, після прийняття справи до розгляду відповідачем було сплачено 2 618 545,64 грн, а вартість несплаченого природного газу станом на 01.06.2025 становила 45 048 227,36 грн, про що повідомив суд відповідач у відзиві на позовну заяву від 06.06.2025.

У відповіді на відзив від 09.06.2025 позивач додав оновлений розрахунок основної заборгованості, згідно з якою станом на 05.06.2025 розмір основної заборгованості за спожитий газ складає 44 862 396,18 грн. 11.06.2025 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог до зазначеної суми, яка прийнята судом до розгляду.

Отже, ціна позову після прийняття судом заяви про зменшення розміру позовних вимог до розгляду склала 44 862 396,18 грн.

В межах цієї справи до предмету доказування входить, зокрема, питання щодо здійснення / нездійснення відповідачем оплати за спожитий у період з жовтня 2022 по квітень 2023 року природний газ.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Як було зазначено вище, позивач та відповідач уклали договір № 8062-ПСО(ТКЕ)-24 постачання природного газу від 16.09.2022 у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що на виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2022 по квітень 2023 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 86 497 571,43 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу. Акти підписані представниками сторін та скріплені відтиском печаток підприємств.

Взяті на себе зобов`язання відповідач виконав не в повному обсязі, оплату за отриманий газ здійснив лише частково, що підтверджується поданими доказами. Решту отриманого природного газу відповідач не оплатив, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 44 862 396,18 грн (ціна позову після прийняття судом заяви про зменшення розміру позовних вимог до розгляду).

Окрім цього, в письмових поясненнях від 19.09.2025 позивач повідомив суд про часткову сплату відповідачем основного боргу та додав оновлений розрахунок позовних вимог, згідно з яким розмір основної заборгованості за спожитий газ складає 40 222 839,88 грн.

У заяві від 13.01.2026 про визнання позову відповідач вказав, що за Актом звіряння розрахунків між сторонами спору, станом на 30.09.2025 заборгованість за Договором становить 39 387 083.96 грн. Згідно Реєстру банківських документів за 01.10.2025 12.01.2026, відповідачем в рахунок погашення боргу за Договором, сплачено 14 176 945.01 грн. (копії додані до заяви). Станом на 13.01.2026 сума заборгованості за Договором становить 25 210 138,95 грн.

Зазначені обставини позивачем не заперечуються.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, в частині стягнення 19 652 257,23 грн боргу за отриманий природний газ відсутній предмет спору, і провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно з ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

На підставі поданих доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в сумі 25 210 138,95 грн та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Матеріали справи, заяви відповідача по суті справи та надані відповідачем пояснення свідчать, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, яке засноване на майні спільної власності територіальних громад міст Полтавської області: Лубни та Пирятин, провадить господарську діяльність щодо виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, державним та місцевим бюджетним установам та іншим споживачам. Засновник підприємства Полтавська обласна рада.

В зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» /далі Закон № 2479/ запроваджено мораторій на підвищення цін (тарифів) на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому його буде припинено або скасовано (ст. 1).

При цьому, суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та постачання теплової енергії і надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій, компенсується заборгованість в різниці в тарифах, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» /далі Закон № 1730/ (ч. 1 ст. 2).

Згідно ст. 3 .Закону № 2479 фінансування компенсацій здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом про Державний бюджет України на поточний рік.

Статтею 4 Закону № 1730 встановлено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенцій проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних організацій перед ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».

Обсяг заборгованості з різниці в тарифах, утвореної після 01.06.2021, підтверджується протоколами засідань територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, станом на 01.07.2022, а в подальшому щокварталу, станом на перше число місяця, наступного за звітним кварталом (абз. 13-14 Закону № 1730).

Територіальною комісією з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено обсяг заборгованості держави перед ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» в розмірі 69.9 млн. грн. (копії протоколів комісії в матеріалах справи).

Джерелом розрахунків за спожитий відповідачем природний газ є отримання коштів від держави у вигляді субвенцій з Державного бюджету України на погашення різниці у тарифах.

Відсутність постійного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, призводить до затримки бюджетних фінансувань на покриття збитків відповідача з постачання теплової енергії для потреб споживачів, що впливає на своєчасне виконання зобов`язань по оплаті за спожитий природний газ.

Відповідач посилається, що реальна можливість повністю сплатити залишок заборгованості за Договором протягом трьох місяців, оскільки статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 № 4695 встановлено, що з метою сталого проходження опалювального періоду 2025/2026 років та забезпечення своєчасних розрахунків за комунальні послуги та енергоносії у 2026 році додаткові надходження до загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, визначені частиною першою цієї статті, у розмірі 4 відсотки спрямовуються на проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, які використовуються в процесі виробництва теплоенергії або іншого виду енергії, на підтримку підприємств з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, централізованого постачання холодної води та водовідведення. У разі наявності заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води зазначені кошти у першу чергу спрямовуються на погашення такої заборгованості.

Місцеві ради, на території яких надаються послуги суб`єктами господарювання у сфері теплопостачання, у сфері водопостачання та водовідведення, засновниками яких є інші місцеві ради, за рахунок додаткових надходжень, визначених цією статтею, передбачають у своїх місцевих бюджетах субвенції іншим місцевим бюджетам (включаючи субвенцію обласному бюджету) відповідно на: погашення заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у разі наявності такої заборгованості; проведення розрахунків за електричну енергію, що використовується для виробництва послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Суд також приймає до уваги ступінь виконання боржником зобов`язань за договором, а саме той факт, що незважаючи на невідшкодування йому узгоджених обсягів заборгованості відповідач забезпечив оплату на рівні близько 70,85 % від використаного газу, що підтверджується відповідними платіжними документами. Стягнення з відповідача негайно і одномоментно всієї суми боргу в період опалювального сезону може мати серйозні негативні наслідки не тільки для відповідача, але й для невизначеного кола споживачів послуг з опалення в зимовий період (в тому числі медичних, навчальних закладів, бюджетних установ, а також населення), тобто призвести до порушення загальносуспільних інтересів.

Враховуючи викладене, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 239 ГПК України приймає рішення з розстрочкою його виконання в частині стягнення основного боргу рівними частинами строком на три місяці, шляхом сплати із щомісячними платежами до вказаної дати, а саме: - 15.02.2026 8 403 379,65 грн, - 15.03.2026 - 8 403 379,65 грн, - 15.04.2026 - 8 403 379,65 грн..

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні з позовною заявою до суду, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 572 001,29 грн, що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією, а також випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, сформованою за допомогою механізму централізованого отримання виписок з Державної казначейської служби України щодо сплати судового збору у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду».

11.06.2025 позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду згідно з ухвалою суду від 17.06.2025. Після прийняття вказаної заяви предметом позову є стягнення 44 862 396,18 грн основного боргу. Таким чином, сума судового збору за розгляд даного позову складає 538348,76 грн (44 862 396,18 грн *1,5% * 0,8).

За клопотанням позивача згідно з ухвалою суду від 10.12.2025 Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Трейдинг», з Державного Бюджету України повернуто судовий збір у розмірі 33 652,53 грн.

В частині стягнення 19 652 257, 23 грн боргу за отриманий природний газ, суд закрив провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, після подання відповідного клопотання позивачем, з Державного бюджету України йому буде повернуто сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 235827,09 грн в порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, 50% судового бору у розмірі 151260,83 грн підлягають поверненню позивачу з бюджету відповідно до статті 129 ГПК України, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 130 ГПК України, якою визначено право позивача на повернення 50 відсотків судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, яке було реалізоване відповідачем, витрати зі сплати інших 50 відсотків судового збору у розмірі 151260,83 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти заяву відповідача від 13.01.2026 (вх. № 350 від 14.01.2026) про визнання позову.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго», вул. Захисників України, 17, м. Лубни, 37500, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, 25 210 138,95 грн боргу з розстроченням виконання рівними частинами строком на три місяці із щомісячними платежами до вказаної дати, а саме:

- 15.02.2026 8 403 379,65 грн,

- 15.03.2026 - 8 403 379,65 грн,

- 15.04.2026 - 8 403 379,65 грн.

4. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго», вул. Захисників України, 17, м. Лубни, 37500, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, 151 260,83 грн судового збору.

4. В іншій частині вимог провадження у справі закрити за відсутністю предмету спору.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Трейдинг», вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, з Державного Бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 151 260,83 грн згідно з платіжною інструкцією № від 16.05.2025.

6. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 02.02.2026.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Пушко