ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4748/25

Господарський Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/4748/25 за позовом УПРАВЛІННЯ МАРКЕТИНГУ МІСТА І ТУРИЗМУ ХЕРСОНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (73000, Херсонська обл., м. Херсон, пр. Незалежності, 37, фактична адреса: 73020, м. Херсон, вул. Костя Гордієнка, 3, ) до Фізичної особи-підприємця Стефан Лілії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 15 653,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальних дій суду:

Позивач у позові в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.04.2014 між Управлінням естетики та зовнішньої реклами департаменту містобудування, правонаступником якого є Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Стефан Лілією Володимирівною було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-37/14. За умовами договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 відповідачу передано у тимчасове платне користування місця для розташування рекламного засобу розміром 2х2,4м на фасаді будівлі № 110 по вул. Університетській (40 років Жовтня) у м. Херсоні на підставі наданого виконавчим комітетом Херсонської міської ради Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014 та рекламного засобу розміром 0,5х5,4м на фасаді будівлі № 110 по вул. Університетській (40 років Жовтня) у м. Херсоні на підставі наданого виконавчим комітетом Херсонської міської ради Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10- 2453 від 30.08.2014. Між тим, позивач стверджує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання у період з 01.01.2019 до 28.02.2022 за договором № 01-16-37/14 від 07.04.2014, а саме в частині сплати вартості за право користування місцями для розташування рекламних засобів в сумі 8 362,28грн, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 8 362,28грн, на яку також нараховано 1 461,68грн пені, 4 511,67грн інфляційних втрат, 899,70грн три проценти річних, 418,11грн п`ять відсотків штрафу.

15.12.2025 до суду від ФОП Стефан Лілії Володимирівни надійшов відзив за вх.№ 39966/25, в якому остання зазначає про те, що позивач стверджує, що виконуючи функції робочого органу щодо здійснення контролю за своєчасним надходженням плати за договором про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, укладеним з відповідачем, позивачем встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 01-16-37/14 від 07.04.2014 з проведення повної та своєчасної оплати у період з 01.01.2019 до 28.02.2022. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та допустимі докази зазначеного твердження позивача, що в даному випадку є припущенням. Поряд із цим, відповідач відмічає, що у грудні 2018 року торгівельна точка, а саме магазин дитячого одягу, для розміщення якого і видавались відповідні дозволи на розміщення реклами, припинив свою діяльність. Відповідачем була подана до позивача заява про припинення діяльності магазину, представники Управління були присутні при демонтажі рекламних банерів, про що зробили відповідні відмітки в акті. Також у відповідача були вилучені дозволи на розміщення торгівлі і повідомлено про те, що договір №01-16-37/14 від 07.04.2014 року припинено, про що сторонами була складена відповідна додаткова угода. Між тим, відповідач не в змозі надати зазначену додаткову угоду про розірвання (припинення) договору №01-16-37/14 від 07.04.2014, оскільки зазначені документи після окупації м. Херсона у останнього не збереглись. Так, з грудня 2018 року відповідач не отримував жодного повідомлення, рахунку, претензії щодо несплати послуг, що і було підтвердженням того, що договір №01-16-37/14 від 07.04.2014 було припинено. Крім цього, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності, а також в матеріалах справі відсутні будь-які додаткові угоди, уточнення до договору №01-16-37/14 від 07.04.2014 тощо, які підписані відповідачем після 07.04.2014.

17.12.2025 до суду від позивача надійшла відповідь за вх,№ 40472/25 на відзив, в якій позивач заперечує щодо викладених відповідачем доводів, зокрема, позивач повідомляє суд, що документи про які заявляє відповідач у відзиві на позовну заяву, у позивача відсутні та протягом дії договору№01-16-37/14 від 07.04.2014 і до моменту подання позовної заяви до суду від відповідача заяви щодо припинення дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами та припинення дії договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-37/14 від 07.04.2014 не надходили, лише 05.12.2025 до Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради надійшла заява від відповідача від 03.12.2025 за вх. № 01-31-736/25, тобто вже після звернення позивачем до суду надійшла заява про припинення дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014 та дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2453 від 30.08.2014, а також щодо припинення дії договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16- 37/14 від 07.04.2014. На вказану заяву управлінням надано відповідь 08.12.2025 та роз`яснено відповідачу, що згідно із нормами чинного законодавства відповідна заява має подаватися через Центр надання адміністративних послуг міста Херсона. Також, позивач звертає увагу суду на сумнівність тверджень відповідача щодо припинення здійснення ним господарської діяльності у грудні 2018 року та відсутності у зв`язку із цим обов`язку щодо здійснення платежів за договором № 01-16- 37/14 від 07.04.2014, що не підтверджено жодними доказами. Натомість, позивач вказує про те, що в матеріалах даної справи є заяви ФОП Стефан Л.В., підписані нею власноруч та скріплені печаткою, а саме заява від 15.07.2019, зареєстрована Управлінням естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради 23.07.2019 за № 01-25-817/19 та заява від 15.07.2019 зареєстрована Управлінням естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради 23.07.2019 за № 01-25-816/19, в яких вона просила продовжити строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014 та дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2453 від 30.08.2014 строком на 5 років, тому за результатом розгляду вказаних заяв строк дії Дозволів було продовжено на 5 років до 18.08.2024. Поряд із цим, позивач також надає низку інших листів, які підтверджують взаємовідносини сторін за договором № 01-16- 37/14 від 07.04.2014 у період з 2019 по 2022 рік.

Стосовно заявлення відповідачем щодо пропуску строків позовної давності, позивач вказує на те, що позовні вимоги заявлені про стягнення заборгованості за період з 01.01.2019 по 28.02.2022. З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за зобов`язанням з внесення плати за січень 2019 року розпочався 22.01.2019, а отже мав сплинути 22.01.2022, аналогічно - щодо кожного наступного щомісячного платежу, однак, вказані строки позовної давності зупинялися та вважаються продовженими враховуючи період дії карантину та воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 відкрито провадження у справі №916/4748/25, справу №916/4748/25 вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

07.04.2014 між Управлінням естетики та зовнішньої реклами департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради (правонаступником якого є Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради) (далі - Управління), та Фізичною особою-підприємцем Стефан Лілією Володимирівною (далі - Організація) було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-37/14 (далі - Договір), згідно якого управління як уповноважений Херсонською міською радою орган на умовах та в порядку, передбаченому договором, надає, а організація приймає в тимчасове платне користування місце, з метою розташування на ньому рекламного засобу (далі - РЗ), котрий використовується для розміщення зовнішньої реклами (далі - місце). Адреса, площа, кількість місць, що надаються в користування за договором, визначаються згідно з додатком 1 до договору (п.п. 1.1., 1.3. договору).

За умовами п.п. 2.1.-2.4., 2.6.-2.9. договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 за користування місцем організація щомісячно сплачує плату, розрахунок якої здійснюється у відповідності до тарифів, установлених відповідним рішенням міської ради. Підставою для нарахування та внесення організацією на поточний рахунок управління плати є цей договір та відповідні додатки до нього. Плата за користування місцем сплачується організацією з дати прийняття управлінням рішення про встановлення пріоритету від 07.04.2014 № 26-/14 та становить: 25 % плати за тимчасове користування місцем у перші три місяці дії встановленого пріоритету, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору. У наступні три місяці дії встановленого пріоритету: 25 % плати за користування місцем з дати прийняття рішення управлінням про продовження дії пріоритету, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проєктно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору; 100 % плати за користування місцем з дати прийняття рішення управлінням про продовження дії пріоритету, якщо строк його дії продовжується на підставі письмового звернення заявника, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору; 100% плати за тимчасове користування місцем із дати прийняття виконавчим комітетом міської ради рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору. Плата за користування місцем для розташування РЗ сплачується організацією щомісяця, за 10 днів до кінця поточного місяця, за розрахунками, згідно з додатком 2 до договору, у безготівковій формі, на поточний рахунок робочого органу, відкритого в управлінні Державної казначейської служби України у місті Херсоні, незалежно від наслідків господарської діяльності організації, наявності або відсутності підписаних сторонами актів наданих послуг. Плата за місяць за тимчасове користування об`єктами і територіями для розташування рекламних засобів у м. Херсоні розраховується за формулою: П = S х Р х А. Розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від плати за цим договором при відсутності РЗ, дозвіл на право розміщення якого виданий у встановленому чинним законодавством порядку. У разі прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про збільшення плати за користування місцем, управління письмово повідомляє організацію про такі зміни та надає копію відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування. Умови договору щодо розміру плати за користування місцем змінюються у відповідності до прийнятого рішення з моменту набрання ним чинності. У разі незгоди організації з новим розміром плати за користування місцем, що встановлений відповідним рішенням уповноваженого органу місцевого самоврядування, вона має можливість письмово звернутися до управління із заявою про анулювання дозволу на розміщення зовнішньої реклами (далі-Дозвіл).

Згідно п.п. 6.1., 6.3., 6.4. договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків Сторони несуть відповідальність у відповідності до умов Договору та чинного законодавства України. За несвоєчасну оплату платежів за користування місцем Організація сплачує на користь Управління пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів за весь час прострочення. За прострочення внесення платежів за користування місцем (-ями), що складає більше 1 місяця, Організація додатково сплачує штраф у розмірі 5 (п?яти) відсотків від простроченої суми.

Пунктами 8.1., 8.2., 8.3. договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до закінчення строку дії дозволу. Дія договору продовжується при продовженні строку дії відповідного дозволу, на визначений у ньому строк. Договір підписано між сторонами без будь-яких зауважень, підписи скріплені печатками. Сторони погодили, що усі зміни та доповнення до Договору оформлюються в письмовій формі і вступають у силу з моменту підписання їх Сторонами, за винятком випадків змін умов Договору, передбачених пунктами 2.7,2.8 Договору.

Додатками № 1, 2 та уточненнями до договору № 02-20-20/18 від 07.02.2018 визначено адреси місця знаходження рекламного засобу та їх технічні характеристики, розрахунок щомісячної плати тощо, а саме встановлено тимчасове платне користування місця для розташування рекламного засобу розміром 2х2,4м на фасаді будівлі № 110 по вул. Університетській (40 років Жовтня) у м. Херсоні на підставі наданого Виконавчим комітетом Херсонської міської ради Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014; -рекламного засобу розміром 0,5х5,4м на фасаді будівлі № 110 по вул. Університетській (40 років Жовтня) у м. Херсоні на підставі наданого Виконавчим комітетом Херсонської міської ради Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10- 2453 від 30.08.2014. Уточненням до договору № 02-20-20/18 від 07.02.2018 від 19.08.2014 сторонами узгоджено, що розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу з 19.08.2014 по 18.08.2019 складає 259,20 грн. Уточненням до договору № 02-20-20/18 від 07.02.2018 від 19.08.2019 сторонами узгоджено, що розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу з 19.08.2019 по 18.08.2024 складає 259,20 грн. Уточненням до договору № 02-20-20/18 від 07.02.2018 від 01.06.2021 змінено умови щодо розміру плати за договором, у зв`язку із тим, що 18.05.2021 виконавчим комітетом Херсонської міської ради ухвалено рішення № 203 «Про затвердження Тарифів та Коефіцієнтів на території Херсонської міської територіальної громади». Робочий орган здійснив перерахунок розміру плати за тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу із врахуванням нових тарифів та коефіцієнтів та згідно з уточненням до Договору від 01.06.2021 та додатками № 3, № 4 до Договору розмір щомісячної плати з 01.06.2021 по 18.08.2024 встановлено у розмірі 409,59 грн. Відповідно до пункту 8.3. договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 сторони погодили, що усі зміни та доповнення до договору оформлюються в письмовій формі і вступають у силу з моменту підписання їх Сторонами, за винятком випадків змін умов Договору, передбачених пунктами 2.7,2.8 договору. Враховуючи викладене, сторони погодили, що в разі прийняття виконавчим комітетом міської ради рішення про зміну тарифів, що зумовлює збільшення плати за користування місцем для розташування рекламного засобу, умови договору щодо розміру плати за користування місцем вважаються зміненими з моменту набрання відповідним рішенням законної сили, та не потребують додаткового узгодження сторонами.

В матеріалах справи наявні дозвіл на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014 та дозвіл на розміщення зовнішньої реклами № 10-2453 від 30.08.2014.

02.08.2021 на підставі акта приймання-передачі матеріальних цінностей Управлінням естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради здійснено передачу Управлінню маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради договорів згідно з переліком, зокрема, договору № 02-20-20/18 від 07.02.2018.

В матеріалах справи наявна заява ФОП Стефан Л.В. від 15.07.2019, зареєстрована Управлінням естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради 23.07.2019 за № 01-25-817/19 та заява ФОП Стефан Л.В. від 15.07.2019, зареєстрована Управлінням естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради 23.07.2019 за № 01-25-816/19, в яких відповідачка просила продовжити строк дії Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014 та Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2453 від 30.08.2014 строком на 5 років, за результатом розгляду вказаних заяв строк дії Дозволів було продовжено на 5 років до 18.08.2024.

05.12.2025 до Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради надійшла заява ФОП Стефан Л.В. від 03.12.2025 за вх. № 01-31-736/25 про припинення дії Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2452 від 30.08.2014 та Дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 10-2453 від 30.08.2014, а також щодо припинення дії Договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16- 37/14 від 07.04.2014. На вказану заяву управлінням надано відповідь 08.12.2025 за вих.№ 01-31-736/25 та роз`яснено відповідачу, що згідно із нормами чинного законодавства відповідна заява має подаватися через Центр надання адміністративних послуг міста Херсона.

Також у матеріалах справи наявний лист щодо отримання рахунків на оплату з електронної пошти відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.03.2021 о 11:20:50: по вулиці Університетська (вул. 40 років Жовтня).

З метою досудового врегулювання спору щодо стягнення заявлених сум заборгованості за договором, позивач в порядку ст. 222 ГК України, п.п. 6.11, 6.17 договору № 02-20-20/18 від 07.02.2018, звертався до відповідача з письмовою претензією від 11.07.2025 № 04- 20-14/25 щодо необхідності сплати загальної суми заборгованості за договором про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, яку було відправлено разом з рахунком на оплату № 181 від 11.07.2025 та актом звірки взаємних розрахунків на адресу за місцезнаходженням відповідача, вказаним у договорі № 02-20-20/18 від 07.02.2018 та на електронні адреси відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується скріншотом з електронної пошти позивача.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків за договором № 02-20-20/18 від 07.02.2018 за період з січня 2019 по лютий 2022 між Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Стефан Лілією Володимирівною у період з січня 2019 по лютий 2022 оплати від Відповідача надходили: 26.07.2019 у сумі 1370,54 грн, 17.09.2019 у сумі 108,70 грн та 150,50 грн, 31.01.2020 у сумі 150,50 грн, 26.05.2020 у сумі 1036,80 грн і остання оплата 14.08.2020 у сумі 676,85 грн. Сума заборгованості складає 8 362,28грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши правові позиції сторін, їх мотивовані оцінки кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст.626, ст.627, п.1 ст. 628 ЦК України).

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про рекламу" зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013 №3961-VI, які регулюють відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, незалежно від форм власності, які виникають в процесі розміщення та експлуатації тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів торгівлі, встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно п. 24 Типових правил, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Положеннями п.п. 4.1.2, 4.1.4 Правил передбачено, що з дня отримання та реєстрації Робочим органом заяви на видачу дозволу, робочий орган протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви перевіряє місце розташування рекламного засобу, зазначене у заяві, стосовно його відповідності вимогам Правил, наявності на це місце пріоритету іншого заявника або надання на заявлене місце зареєстрованого в установленому порядку Дозволу. Після перевірки місця Робочий орган приймає рішення про встановлення за заявником пріоритету на заявлене місце або про відмову в установленні пріоритету, з урахуванням рекомендацій постійної комісії. У разі прийняття рішення про встановлення пріоритету, Робочий орган готує два примірники Договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, примірники погоджувальних частин Дозволу та передає документи заявнику. У заявника у разі прийняття Робочим органом рішення про встановлення пріоритету, наявний обов`язок укласти з Робочим органом Договір про тимчасове користування цим місцем.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Отже, як встановлено судом вище та підтверджується наявними матеріалами справи, 07.04.2014 між Управлінням естетики та зовнішньої реклами департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, правонаступником якого є Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, та Фізичною особою-підприємцем Стефан Лілією Володимирівною було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу № 01-16-37/14, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідачка прийняла у тимчасове платне користування місця для розміщення рекламних засобів на підставі відповідних дозволів на розміщення зовнішньої реклами, виданих виконавчим комітетом Херсонської міської ради. Договором передбачено обов`язок відповідачки щомісячно та у повному обсязі сплачувати плату за користування місцями у розмірі та строки, визначені договором, додатками та уточненнями до нього та чинними тарифами органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.01.2019 по 28.02.2022 відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за користування місцями для розташування рекламних засобів, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 8 362,28 грн, що підтверджується наданими позивачем розрахунком заборгованості за період з 01.01.2019 по 28.02.2022, актами звірки взаємних розрахунків за договором № 01-16-37/14 від 07.04.2014 та листами від 03.12.2025 за вх. № 01-31-736/25, електронним листом від 22.03.2021, претензією від 11.07.2025 № 04- 20-14/25.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка посилалася на те, що договір № 01-16-37/14 нібито було припинено у грудні 2018 року у зв`язку з припиненням діяльності магазину та демонтажем рекламних засобів, а також на пропуск позивачем строку позовної давності. Оцінюючи наведені доводи, суд виходить з того, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення додаткової угоди про розірвання договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 або припинення дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у спірний період. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що у 2019 році відповідачка зверталася до уповноваженого органу із заявами від 23.07.2019 за вх. № 01-25-817/19 та від 23.07.2019 за вх. № 01-25-816/19 про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, а також здійснювала оплату за договором у 2019- 2020 роках, що також свідчить про визнання нею чинності договору та наявності зобов`язань за ним. Відтак, на думку суду, такі дії відповідачки є несумісними з твердженням про припинення договору у 2018 році та спростовують її заперечення. Посилання відповідача на демонтаж рекламних засобів та припинення господарської діяльності суд визнає безпідставними, оскільки п. 2.6 договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014 прямо передбачено, що розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від обов`язку сплати плати за договором у разі відсутності рекламного засобу, за умови чинності дозволу на його розміщення. Таким чином, сам по собі факт демонтажу рекламних конструкцій не припиняє зобов`язань відповідачки за договором № 01-16-37/14 від 07.04.2014 при умові існування чинних дозволів на розміщення рекламних засобів.

Стосовно доводів відповідачки щодо пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає, що такі доводи не знаходять свого підтвердження та є безпідставними. Суд враховує, що у період дії карантину та воєнного стану законодавцем було запроваджено спеціальне правове регулювання перебігу строків позовної давності, а саме - їх продовження та зупинення. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 було запроваджено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та який було скасовано лише з 24:00 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину строки позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, у період з 02.04.2020 (дата набрання чинності Законом України № 540-IX) по 30.06.2023 перебіг строку позовної давності був продовжений на час дії карантину. Право на позов у спірних правовідносинах виникло 22.01.2019, тобто до запровадження карантину. Станом на 02.04.2020 перебіг трирічного строку позовної давності становив 436 календарних днів. За таких обставин подальший перебіг строку мав би відновитися з 01.07.2023 - після скасування карантину. Водночас з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан на підставі Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, який надалі неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на весь строк дії такого стану. Подальше відновлення перебігу строків позовної давності врегульовано Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким пункт 19 виключено з ЦК України. Вказаний Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його офіційного опублікування. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що строк позовної давності у даних правовідносинах не сплив, а тому підстави для відмови у задоволенні позову з мотивів його пропуску відсутні.

Отже з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014, не виконала обов`язок зі сплати плати за користування місцями для розташування рекламних засобів у встановлені строки та в повному обсязі, а тому позовні вимоги Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 8 362,28 грн є обґрунтованими.

Поряд із цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 1 461,68грн за період з 01.03.2022 по 31.08.2022, виходячи із щомісячної суми заборгованості та п`ять відсотків штрафу у розмірі 418,11грн відповідно до п. 6.4. договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014, виходячи із загальної суми заборгованості 8 362,28 грн.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки пені та п`яти відсотків штрафу, суд встановив, що позивачем розраховано правильно пеню в сумі 1 461,68грн за період з 01.03.2022 по 31.08.2022, виходячи із щомісячної суми заборгованості та п`ять відсотків штрафу в сумі 418,11грн відповідно до п. 6.4. договору № 01-16-37/14 від 07.04.2014, виходячи із загальної суми заборгованості 8 362,28 грн, які і підлягають стягненню судом з відповідача на користь позивача.

Разом з цим, положеннями ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом, так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (№911/2223/20)).

Відповідно до змісту ст.551 ЦК , вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Підлягає також врахуванню ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (такі висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18).

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20 сформульовано висновок, що категорії "значно" та "надмірно", що використовуються в ст.551 ЦК та в ст.233 ГК, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в п.7.43 постанови від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 виснував, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст.233 ГК і ч.3 ст.551 ЦК, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК.

Таким чином, саме індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права. Застосоване у ст.551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21.

У постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №903/486/22 викладена правова позиція про те, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Отже, всебічно дослідивши фактичні та правові підстави заявленого позову, проаналізувавши доводи й заперечення відповідача, а також з урахуванням необхідності дотримання балансу інтересів сторін у спірних правовідносинах, суд бере до уваги обставини введення та дії правового режиму воєнного стану на всій території України, місцезнаходження відповідача у м. Херсоні, суд та відповідно доходить висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення штрафних санкцій, шляхом зменшення заявленої позивачем суми пені до 730,84 грн та п`яти відсотків штрафу до 209,06 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 730,84 грн та п`ять відсотків штрафу у розмірі 209,06 грн, що відповідає принципам справедливості, співмірності відповідальності та враховує реальний обсяг понесених позивачем майнових втрат.

Позивачем також нараховано до стягнення з відповідача 4 511,67грн інфляційних втрат та 899,70грн три проценти річних за загальний період з 01.03.2022 по 30.09.2025, виходячи із щомісячної суми заборгованості.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості, суд встановив, що їх обраховано позивачем вірно, а отже, нараховані позивачем до стягнення з відповідача 4 511,67грн інфляційних втрат та 899,70грн три проценти річних за загальний період з 01.03.2022 по 30.09.2025, виходячи із щомісячної суми заборгованості, підлягають судом стягненню з відповідача на користь позивача.

Ураховуючи вищевикладене, судом підлягають задоволенню заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 01-16-37/14 від 07.04.2014 в сумі 8 362,28 грн, пені у розмірі 730,84 грн, п`ять відсотків штраф у розмірі 209,06 грн, три проценти річних у розмірі 899,70грн, інфляційних втрат у розмірі 4 511,67грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2422,40 грн, які покладаються на відповідача в повній мірі, внаслідок самостійного зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позов УПРАВЛІННЯ МАРКЕТИНГУ МІСТА І ТУРИЗМУ ХЕРСОНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (73000, Херсонська обл., м. Херсон, пр. Незалежності, 37, фактична адреса: 73020, м. Херсон, вул. Костя Гордієнка, 3, ) до Фізичної особи-підприємця Стефан Лілії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 15 653,44 грн.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стефан Лілії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (73003, м. Херсон, пр. Незалежності (Ушакова), 37, ) 8 362 (вісім тисяч триста шістдесят дві) грн 28 коп основної заборгованості, 730 (сімсот тридцять) грн 84 коп пені, 209 (двісті дев`ять) грн 06 коп п`ять відсотків штрафу, 4 511 (чотири тисячі п`ятсот одинадцять) грн 67 коп інфляційних втрат, 899 (вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 70 коп три проценти річних, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору.

3. Відмовити УПРАВЛІННЮ МАРКЕТИНГУ МІСТА І ТУРИЗМУ ХЕРСОНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (73000, Херсонська обл., м. Херсон, пр. Незалежності, 37, фактична адреса: 73020, м. Херсон, вул. Костя Гордієнка, 3, ) в решті частини заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 січня 2026 р.

Суддя І.А. Малярчук