ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
28.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2948/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)
суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без виклику і повідомлення сторін) заяву представника ОСОБА_1 адвоката Литвиненко Сергія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2948/23
кредитори - 1/ Акціонерне товариство Банк Кредит Дніпро
3/ Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС
боржник Фізична особа ОСОБА_1
про неплатоспроможність
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 прийнято заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі № 908/2948/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено повідомлення про відкриття провадження; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича; заборонено боржнику відчужувати майно; встановлено керуючому реструктуризацією боржника виконати певні дії.
Господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та введення процедури реструктуризації боргів боржниці.
Не погодившись з вказаною ухвалою, Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі № 908/2948/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження про неплатоспроможність боржника Фізичної особи ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Одночасно у змісті скарги викладено клопотання про поновлення строку на її подання, яке обґрунтовано тим, що апелянт тільки з моменту набуття статусу кредитора у справі ухвалою від 28.11.2023 отримав можливість оскарження процесуальних документів у ній (повну ухвалу отримано банком 07.12.2023), отже строк подання скарги припадає на 17.12.2023 (неділя), тому останній день подання скарги є 18.12.2023.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 (колегія суддів: головуючий, доповідач Мороз В.Ф., судді Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.) ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 скасовано. Відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
Приймаючи постанову, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що в Заяві вказано про наявність обтяжень АТ "Банк Кредит Дніпро", проте не зазначено інформацію про суму грошових вимог, підставу виникнення зобов`язань та строк їх виконання, як того вимагає п. 6 ч. 2 ст. 116 КУзПБ; до Заяви не додано довідки податкової служби про всі наявні рахунки боржника відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та інформацію про розмір грошових коштів на рахунках боржниці відкритих в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні, а також про наявність/відсутність депозитних рахунків (у разі наявності, суми грошових коштів на таких рахунках) та відкритих в банках та інших фінансово-кредитних установах за кордоном (у разі наявності, суми грошових коштів на таких рахунках); до Заяви не додано трудової книжки і не зазначено інформацію щодо її наявності або відсутності (втрати, знищення тощо), в той час як копія трудової книжки має бути додана до Заяви згідно з п. 9 ч. 3 ст. 116 КУзПБ; до Заяви долучений проєкт плану реструктуризації боргів щодо ОСОБА_3 , тобто іншої особи, відмінної від заявниці; в деклараціях, які були подані до Господарського суду Запорізької області, ОСОБА_1 взагалі не зазначила ні батьків, ні дітей, а також в Заяві не зазначено про відсутність будь-яких родинних зв`язків, які належало відобразити в деклараціях, із зазначенням їх майнового стану.
Господарський суд апеляційної інстанції вказав, що встановивши невідповідність поданої Заяви вимогам ч.ч. 2-5 ст. 116 КУзПБ суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про залишення її без руху та встановити строк протягом якого мають бути усунені недоліки Заяви, однак суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не надав строк заявнику на усунення недоліків Заяви.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що боржницею не зазначено, які правовідносини існували між нею та ОСОБА_2 та за яких обставин відбувалися попередні перемовини та погодження умов запозичення, а також на якій підставі нею було отримано у позику без будь-якого забезпечення значної суми грошових коштів. Тому, подання ОСОБА_1 під час звернення до суду із Заявою розписки та не в повному обсязі документів, що засвідчують підстави виникнення боргу та його прострочення, є недостатніми для належного підтвердження розміру заборгованості, підстав виникнення зобов`язань і строків їх виконання, та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у справі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2025 у цій справі касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі №908/2948/23 скасовано. Справу №908/2948/23 передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду зі стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023.
Приймаючи постанову Верховний Суд зауважив, що апеляційний суд, поновлюючи в ухвалі від 29.01.2024 банку строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, не зазначив, яка саме причина пропуску строку на апеляційне оскарження визнана поважною та не навів ніякого обґрунтування поновлення такого строку, обмежившись лише посиланням на те, що апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження і колегія суддів вбачає підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Пославшись на правову позицію Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 20.03.2024 у справі №911/1005/23 щодо суб`єктів, яким законом надано право на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, касаційний суд зазначив, що господарський суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому факту, що банк є забезпеченим кредитором боржниці, що, в свою чергу, має певні особливості стосовно моменту виникнення процесуальної правосуб`єктності порівняно з конкурсними кредиторами.
Також суд апеляційної інстанції не перевірив доводи банку про те, що він дізнався про ухвалу від 05.10.2023 лише 07.12.2023 (після отримання ухвали суду від 28.11.2023, якою визнаного його грошові вимоги). В свою чергу, відповідно до наявних матеріалів справи, банк звернувся з заявою до суду про визнання грошових вимог в межах 30-денного строку з дати публікації оголошення про відкриття провадження, а саме 03.11.2023.
Апеляційний господарський суд не досліджуючи питання поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку поважними. За таких обставин Верховний Суд визнав обґрунтованим аргумент касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права при постановленні ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Касаційний суд дійшов висновку, що здійснення апеляційним господарським судом апеляційного розгляду за умови поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали суду першої інстанції без врахування доводів усіх учасників справи та оцінки наданих ними доказів щодо поважності/неповажності причин пропуску строку, не може вважатися законним, у зв`язку із чим постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванов О.Г. (доповідач), судді Чус О.В., Кощеєв І.М.
Натомість, 15.04.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла ухвала Верховного Суду про витребування матеріалів справи №908/2948/23 для розгляду заяви АТ Банк Кредит Дніпро щодо ухвалення додаткового рішення.
16.04.2025 справу з супровідним листом скеровано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2025 відмовлено в задоволенні заяви АТ Банк Кредит Дніпро про ухвалення додаткового рішення у справі №908/2948/23.
01.05.2025 справа повернулась до суду апеляційної інстанції.
У період з 01.05.2025 до 09.05.2025 (включно) суддя-доповідач Іванов О.Г. перебував у відпустці.
05.05.2025 до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Литвиненко С.С., з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 03.04.2025 у цій справі, надійшла заява про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою АТ Банк Кредит Дніпро на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023.
Також 05.05.2025 представником ОСОБА_1 адвокатом Литвиненко С.С. подано суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з АТ Банк Кредит Дніпро 68 000 грн витрат на правничу допомогу, надану боржниці, яка складається з:
1) Складання та направлення до Центрального апеляційного господарського заяви про залишення апеляційної скарги АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 по справі № 908/2948/23 без руху/ 2 год.
2) Складання та направлення до Центрального апеляційного господарського відзиву від 21.02.2025 на апеляційну скаргу АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 по справі № 908/2948/23/2 год.
3) Участь у судовому засіданні в ЦАГС по справі № 908/2948/23/2год.
4) Складання та направлення до Верховного Суду касаційної скарги на Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 та на Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024, ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 по справі №908/2948/23/3год.
5) Складання та направлення до Верховного суду заперечення від 01.04.2025 на клопотання АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО про поновлення дії Постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 по справі 908/2948/23/2 год.
6) Участь у судовому засіданні в Верховному Суді по справі № 908/2948/23/3год.
7) Складання та направлення до Центрального апеляційного господарського суду Заяви про відмову у відкритті апеляційного провадження на апеляційну скаргу АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО подану на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 y справі № 908/2948/23/3год.
До заяви надано: - договір про надання правової допомоги №13/08-23 від 23.08.2023, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Віннер Партнерс» в особі керуючого партнера Литвиненко С.С.; звіт №02/05-25 від 02.05.2025 про надані послуги; акт наданих послуги №02/05-25 від 02.05.2025; рахунок-фактуру №02/05-25 від 02.05.2025; ордер серії АА №1574396 від 05.05.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000703 від 09.09.2019 на Литвиненко С.С.; докази направлення заяви учасникам справи.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.05.2025 для розгляду заяви визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою суду від 16.05.2025 апеляційну скаргу АТ Банк Кредит Дніпро залишено без руху, із наданням апелянту строку (5 днів з моменту отримання ухвали) на усунення недоліків скарги: подання нового клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду із зазначенням інших підстав пропуску строку.
В той же час, оскільки остаточне питання за апеляційною скаргою не прийнято, ухвалою суду від 16.05.2025 прийнято заяву щодо ухвалення додаткового рішення до розгляду та відкладено вирішення питання по ній до винесення остаточного рішення.
26.05.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла заява апелянта про усунення недоліків, в якій наведене нове клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.
Також 26.05.2025 до суду від АТ Банк Кредит Дніпро надійшли заперечення стосовно задоволення заяви представника боржниці щодо ухвалення додаткового рішення.
АТ Банк Кредит Дніпро вважає, що є всі законні підстави для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заперечень апелянт посилається на те, що розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у господарській справі здійснює суд, який ухвалював судове рішення у справі, відповідно до вимог 129, 126 ГПК України.
- не вбачається співмірною витрата адвокатом такого самого обсягу часу на подання заяви з процесуального питання (заяви про залишення апеляційної скарги без руху) та яке було витрачено адвокатом для подання заяви по суті спору (відзиву 2 години). Отже, витрачено не більше як 1 години;
- адвокатом зазначено про участь у судовому засіданні в ЦАГС по справі № 908/2948/23/ - 2год. Однак матеріали справи містять протокол судового засідання, з якого слідує, що участь у судовому засіданні тривала не дві години, а одну;
- у п. 4 акта зазначено про складання та направлення до Верховного Суду касаційної скарги на Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 та на Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2024, ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 по справі №908/2948/23/ - 3 год. Однак, звертає увагу суду, що: - постановою ВС від 03.04.2025 по справі №908/2948/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; - ухвалою від 12.11.2024 ВС 1. відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 908/2948/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2024. Отже, витрачено не більше як 1 години;
- у пункті 5 йдеться про складання та направлення до Верховного Суду заперечення від 01.04.2025 на клопотання АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО про поновлення дії Постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, на яке витрачено 2 години. При цьому не вбачається співмірною витрата адвокатом такого самого обсягу часу на подання заяви з процесуального питання (заперечення щодо поновлення дії постанови) та яке було витрачено адвокатом для подання заяви по суті спору (відзиву 2 години). Крім того, самі заперечення містяться на 1,5 аркуші та містять лише хронологію процесу о справі та посилання про наявність у ОСОБА_1 нерухомого майна/його опис;
- у пункті 7 зазначено про складання та направлення до Центрального апеляційного господарського суду Заяви про відмову у відкритті апеляційного провадження на апеляційну скаргу АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО подану на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 y справі № 908/2948/23/ на що витрачено 3години. При цьому не вбачається співмірною витрата адвокатом такого самого обсягу часу на подання заяви з процесуального питання (заяви про відмову у відкриття ) та яке було витрачено адвокатом для подання заяви по суті спору (відзиву 2 години). Крім того, сама заява містить переписані позиції Верховного Суду, які містяться у Постанові ВС від 03.04.2025 по справі № 908/2948/23;
- окремо зауважує стосовно визначеної вартості 1 години саме 4000,00 гривен. Звертає увагу суду, що по справі № 908/2948/23 оскаржувалася ухвала від 05.10.2023 про відкриття провадження про неплатоспроможність, отже, справа і спір стосовно цієї ухвали не є унікальними, оскільки оскарженню підлягав процесуальний документ, а отже, це не потребувало від адвоката Литвиненка С.С. унікальних знань. Тому, розмір гонорару 4000,00 гривень за надання правової допомоги занадто високий. Вважає, що розмір гонорару може складати не більше 2000,00 гривень за годину по цій справі.
Просить відмовити адвокату Литвинеку С.С. по справі № 908/2948/23 в задоволенні заяви про розподіл судових витрат та стягненні з АТ Банк Кредит Дніпро на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши нове клопотання, суд ухвалою від 05.06.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою АТ Банк Кредит Дніпро на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі №908/2948/23.
Ухвалою суду від 16.06.2025 питання щодо ухвалення додаткового рішення призначене на 25.08.2025.
21.07.2025 до суду апеляційної інстанції від Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду надійшла ухвала від 17.07.2025, відповідно до якої суд касаційної інстанції витребовує справу з метою розгляду касаційної скарги АТ Банк Кредит Дніпро на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025.
Ухвалою суду від 05.08.2025 апеляційне провадження за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Литвиненко Сергія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №908/2948/23 зупинено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та повернення матеріалів справи №908/2948/23 з відповідного суду.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.09.2025 у цій справі касаційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишено без задоволення, ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 908/2948/23 залишено без змін.
02.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду із суду першої інстанції надійшли матеріали справи.
Ухвалою суду від 03.10.2025 провадження з розгляду заяви поновлено; з урахуванням змін, внесених у статтю 244 ГПК України, питання щодо судових витрат вирішено розглядати в письмовому провадженні.
21.10.2025 до суду апеляційної інстанції від Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду надійшла ухвала від 20.10.2025, відповідно до якої суд касаційної інстанції витребовує справу з метою розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
12.11.2025 до суду від кредитора АТ Банк Кредит Дніпро надійшли доповнення до заперечень щодо заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
В доповнення до обґрунтувань своєї позиції (направлені до апеляційного суду 26.05.2025 та 03.09.2025 заперечення) зазначив, що Верховний Суд по справі № 908/2948/23 постановив 07.11.2025 ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат на правову допомогу. Відтак, просить при розгляді заяви про стягнення з кредитора витрат на правничу допомогу, врахувати правові позиції Верховного Суду , викладені в ухвалі від 07.11.2025 по цій справі.
26.11.2025 матеріали справи надійшли із суду першої інстанції.
Ухвалою суду від 01.12.2025 поновлено провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 ; справу призначено до розгляду в письмовому провадженні, відповідно до норм ст.244 ГПК України.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, заперечення кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро», дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
Тобто зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (такий висновок Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Виходячи з наведеного, колегія суддів касаційної інстанції враховує наявність поданих 26.05.2025 та 12.11.2025 представником АТ "Банк Кредит Дніпро" заперечень щодо ухвалення додаткового рішення стосовно заявлених витрат на професійну правничу допомогу через невідповідність їх вимогам необхідності, реальності розумності.
Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).
За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанова КГС ВС від 31.05.2022 у cправі № 917/304/21).
Наведені вище норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
Разом з тим, положеннями статті 221 ГПК України визначено: якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог
Наведені вище положення статей 124, 126, 129 ГПК України у сукупності з положеннями статті 221 ГПК дають підстави дійти висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.
Виходячи зі змісту вищенаведених норм, колегія суддів зазначає, що законодавець передбачив чітку процедуру розгляду питання про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги стороні спору, яке можливо винести за межі розгляду справи по суті, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що недотримання унормованої Господарським процесуальним кодексом України процедури, у відповідності до приписів, зокрема, ст. ст. 124, 126, 129 ГПК України, є підставою для відмови в задоволенні відповідного клопотання заявника про відшкодування за рахунок іншої сторони понесених витрат, пов`язаних із послугами адвоката.
Верховний Суд зауважив, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, і загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.
Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 17.10.2023 у справі № 918/977/21).
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 року у cправі № 922/4022/20.
З урахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що заявлені боржницею вимоги про надання правничих послуг, визначені п.п.1-6 звіту №02/05-25 про виконану роботу від 02.05.2025, заявлені не тому суду (пунктами 4-6 визначені послуги надані у Верховному Суді) і з порушенням строків (роботи, визначені п.1-3 здійснені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції іншим складом суду і така заява подана з порушенням строку її подання, оскільки постанова ЦАГС ухвалена 19.09.2024, в той час як заява з доказами подана 05.05.2025).
Звідси, у задоволенні витрат на правничу в сумі 56 000 грн із заявлених 68 000 грн., визначених п.1-6 звіту про виконану роботу слід відмовити.
Щодо решти заявлених вимог в сумі 12 000 грн, визначених п.7 звіту, то суд зазначає наступне.
Колегія суддів враховує, що об`єктом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі № 908/2948/23, за змістом якої зокрема, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, за апеляційною скаргою АТ "Банк Кредит Дніпро".
Аналіз статей 12, 114 КУзПБ свідчить, що фактично інтереси боржника у процедурі неплатоспроможності представляє безпосередньо арбітражний керуючий, якому зазначеними положеннями законодавства надані відповідні права та обов`язки. Також суд звертає увагу, що діяльність арбітражного керуючого є оплатною.
Зазначене не спростовує наявність права у боржника отримувати правову допомогу та можливість залучення додаткових представників (в тому числі адвокатів) під час здійснення процедур.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що провадження у справі про неплатоспроможність, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють таке провадження від позовного.
Водночас, стягнення на користь боржника витрат, які боржник поніс у зв`язку із розглядом окремих процедурних чи процесуальних питань у провадженні у справі про неплатоспроможність, сприятиме непропорційному навантаженню на учасників у справі про неплатоспроможність та не відповідатиме меті процедури неплатоспроможності, а також може сприяти необґрунтованому збагаченню сторін у справ про неплатоспроможність, оскільки законом прямо не передбачено стягнення витрат на правову допомогу у процедурах неплатоспроможності за результатами розгляду заяв, пов`язаних із окремими процедурами банкрутства.
Крім того, процедура стягнення з кредитора витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідує легітимну мету та не відповідає процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат.
Верховний Суд також враховує, що позовне провадження і провадження у справі про банкрутство не є співмірними в їх тривалості, кількості та якості процесуальних і процедурних дій, а також з різною метою та наслідками таких дій для учасників зазначених проваджень.
Водночас, як ГПК України, так і КУзПБ не передбачено беззаперечну компенсацію боржнику та арбітражному керуючому, який діє від його імені, витрат у тих випадках, коли арбітражний керуючий залучає адвоката з метою представництва його інтересів та в інтересах боржника під час розгляду питань, які входять до компетенції безпосередньо арбітражного керуючого.
Посилання заявника на постанови Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022, у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020, у справі № 357/380/20 від 08.06.2022 зазначеного не спростовує, аналіз змісту зазначених рішень свідчить про те, що такі судові рішення були прийняті за результатами розгляду справи у позовному проваджені із прийняттям остаточного рішення.
Наведені висновки викладені Верховним Судом у цій справі щодо вирішення питання правничих витрат боржниці у суді касаційної інстанції і застосовні до вирішення питання витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Звідси, з урахуванням порушення заявником інстанційності заявлення вимог (п.4-6 звіту), строку подачі заяви і доказів (п.1-3 звіту від 02.05.2025), критерію обґрунтованості, пропорційності та розумності заявленого розміру витрат (п.7 звіту від 02.05.2025) у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 244 ГПК України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Литвиненко Сергія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2948/23 відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст додаткової постанови виготовлено 28.01.2026.
Головуючий суддя О.Г. Іванов
Суддя О.В. Чус
Суддя І.М. Кощеєв