ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 Справа № 914/3457/25

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді ЮЛІЇ СУХОВИЧ розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ і Ко», місто Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД », місто Львів

про стягнення 15 497,41 грн.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства СОЛДІ і КО до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Жовква ЛТД про стягнення заборгованості у розмірі 15 497,41 грн, з яких 13 137,63 грн основний борг, 953,71 грн пеня, 1 313,77 грн штраф, 3 % річних в розмірі 92,30 грн.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою від 17.11.2025 суд залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛДІ і КО та надав позивачу строк для усунення недоліків. У зв`язку із усуненням 20.11.2025 позивачем недоліків позовної заяви суд ухвалою від 25.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Копія ухвали Господарського суду Львівської області від 25.11.2025 про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, була доставлена позивачу та відповідачу до їхніх електронних кабінетів в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронних листів від 26.11.2025.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача не надходили.

Згідно зі статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із закінченням строку наданого для вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ і Ко», та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма «Жовква ЛТД» було укладено договір поставки №20807041.800030 від 15.05.2023, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався передати (поставляти) вказаний товар у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язувався приймати вказаний товар та сплачувати за нього певну грошову суму.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати за отриманий товар повністю не виконав, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви, за розрахунками позивача, у відповідача існує заборгованість у розмірі 15 497,41 грн, з яких 13 137,63 грн основний борг, 953,71 грн пеня, 1 313,77 грн штраф, 3 % річних в розмірі 92,30 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки №№20807041.800030 від 15.05.2023 у розмірі 15 497,41 грн, з яких 13 137,63 грн основний борг, 953,71 грн пеня, 1 313,77 грн штраф, 3 % річних в розмірі 92,30 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (вх.№1065/26 від 14.01.2026) у якому просив суд поновити строк на подання відзиву. У відзиві на позов відповідач зазначив, що суму позовних вимог визнає в повному обсязі.

Крім того, повідомив суд, що після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 13 137,63 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9501 від 30.12.2025 (копію платіжної інструкції позивачем долучено до відзиву). У зв`язку з визнанням позивачем позовних вимог, їх часткове погашення, просить суд застосувати норми передбачені пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, просив суд, зменшити розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.05.2023 між Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ і Ко», та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма «Жовква ЛТД» було укладено договір поставки №20807041.800030, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався передати (поставляти) вказаний товар у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язувався приймати вказаний товар та сплачувати за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.2. договору, предметом поставки е засоби кріплення, інструменти, комплектуючі, витратні матеріали, будівельна хімія інші будівельні матеріали тощо.

За умовами пункту 2.1 договору товар передається партіями. Кількість та ціна товару кожної партії, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються видатковими накладними та (або) специфікаціями.

Згідно з пунктом 2.3. договору поставка (передача) товару здійснюється за місцезнаходженням одного з складських приміщень постачальника у місті Львів на умовах ЕХW (франко-завод) у відповідності до Правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС» (редакція 2010 року). За погодженням сторін, товар може бути поставлений на умовах, визначених сторонами.

Відповідно до пункту 2.4. договору, датою поставки товару вважається дата видаткової накладної постачальника, за якою відбулась передача товару покупцю. Право власності на товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару до покупця переходить в момент передачі товару від постачальника покупцю за видатковою накладною.

Ціна договору складається із загальної вартості товару, поставленого за видатковими накладними (специфікаціями), протягом дії договору (пункт 4.1. договору).

Сторони узгодили, що оплата за договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі ста відсотків від вартості товару, отриманого за видатковою накладною, протягом 14 (чотирнадцять) днів з моменту одержання товару покупцем. Покупець мас право здійснити попередню оплату товару згідно з рахунками постачальника.(пункт 4.3. договору)

Відповідно до пункту 4.4. постачальник веде один зведений рахунок по всіх платежах та поставках згідно договору. При наявності передоплати за одним рахунком (рахунком-фактурою) та заборгованості за іншими поставленими партіями товару, покупець погоджується на першочергове зарахування платежу у рахунок погашення заборгованості, незалежно від тексту платежу в платіжному документі.

Згідно з пунктом 4.5. договору, всі видаткові накладні, підписані сторонами, починаючи з дати укладення даного договору і до закінчення строку його дії, є поставками на умовах, визначених цим / договором. навіть якщо у них не міститься посилання на договір.

Відповідно до пункту 9.3. договору за порушення строків оплати товару стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків вказаної вартості.

Згідно з пунктом 9.4. договору сплата стороною визначених договором та (або) чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки завдані порушенням договору у повному обсязі.

У період з 13.06.2025 по 17.09.2025 включно Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ і КО» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» згідно договору поставки №20807041.800030 від 15.05.2023, товар на загальну суму 18 267,29 грн відповідно до видаткових накладних, а саме:

- №126699 від 13.06.2025 на суму 4 966,44 грн;

- №132810 від 20.06.2025 на суму 1 069,20 грн;

- №135607 від 24.06.2025 на суму 1 380,22 грн;

- №140350 від 30.06.2025 на суму 4 699,65 грн;

- №140356 від 30.06.2025 на суму 1 022,12 грн;

- №208130 від 17.09.2025 на суму 5 129,66 грн.

Товар прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Відповідачем здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 5 129,66 грн згідно платіжної інструкції від 02.09.2025.

Відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за поставлений товар по договору поставки №20807041.800030 від 15.05.2023, згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних за період з 13.06.2025 по 17.09.2025 включно, повністю не провів, внаслідок чого, утворилась заборгованість зі сплати основного боргу на загальну суму 13 137,63 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 13 137,63 грн основного боргу, 953,71 грн пені, 1 313,77 грн штрафу, та 3 % річних в розмірі 92,30 грн.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №20807041.800030 від 15.05.2023.

До спірних правовідносин застосовуються положення чинного законодавства про поставку та купівлю-продаж.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ і Ко» свої зобов`язання по договору поставки №20807041.800030 від 15.05.2023 виконало повністю. Факт поставки Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД », товару на загальну суму 13 137,63 грн, підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за період з 13.06.2025 по 17.09.2025 включно.

Товар прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Згідно з матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача в накладних не зазначено. Видаткові накладні підписані та скріплені печаткою зі сторони відповідача.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Часткова оплата за поставлений товар на загальну суму 5 129,66 грн, підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 02.09.2025.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати товару в повному обсязі у встановлений строк не виконав, внаслідок чого станом на 10.11.2025 (дата подання позовної заяви) у відповідача існувала заборгованість на загальну суму 13 137,63 грн

Після звернення позивача до суду із позовом, відповідач сплатив 13 137,63 грн основного боргу, що підтверджується платіжною інструкцією №9501 від 30.12.2025.

Отже, сума основної заборгованості у розмірі 13 137,63 грн є повністю оплачена відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, в частині позовних вимог про стягнення 13 137,63 грн основного боргу провадження у справі слід закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмета спору (у зв`язку із сплатою відповідачем вказаної суми).

Щодо нарахованих позивачем трьох процентів річних, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних та встановлено, що позивач три проценти річних в сумі 92,30 грн нарахував правильно, отже вони підлягають стягненню.

Щодо нарахування позивачем пені та штрафу суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 1 313,77 грн штраф та 953,71 грн пені передбачених пунктом 9.3. договору поставки.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п.9.3. договору сторони погодили, що за порушення строків оплати товару стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад три дні, додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків вказаної вартості.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 1 313,77 грн штрафу, передбаченого пунктом 9.3. договору поставки.

Судом перевірено розрахунок штрафу, та встановлено, що позивач штраф в сумі 1 313,77 грн нарахував правильно, отже він підлягає стягненню.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, позивач пеню в сумі 953,71 грн нарахував правильно, отже вона підлягає стягненню.

Можливість одночасного стягнення пені і штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарським кодексом України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкції, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Застосування до орендаря таких штрафних санкцій погоджено в договірному порядку з орендарем та за своєю суттю є застосуванням до орендаря різних санкцій (штраф, пеня) в межах одного виду господарсько-правової відповідальності (як штрафних санкцій). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.07.2018 у справі №903/647/17 та від 08.08.2018 у справі №908/1843/17.

Верховний Суд також зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо. Відтак, позивачем правомірно нараховано пеню та штраф.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №7648 від 06.11.2025.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Позивач має право на повернення з державного бюджету 2053,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №7648 від 06.11.2025, у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 13 137,63 грн, за умови звернення до суду з відповідним клопотанням.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 368,86грн.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судовими витратами є оплата послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статтях 4, 13, 14, 15 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частин 4, 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник позивача у позовній заяві просив стягнути 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Як встановлено з матеріалів справи, 11.01.2019 між адвокатом Погорілець Романом Васильовичем (надалі адвокат) та Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ і Ко», (надалі - клієнт) укладено договір №23162981 про надання правової допомоги (надалі договір).

Згідно з пунктом 1.1. договору за умовами цього договору одна сторона адвокат, зобов`язується надати професійну правничу (правову) допомог) (здійснити захист, представництво або падати інші види правової допомоги) другій стороні, .клієнту, на умовах і в порядку, то визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити палання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Повноваження адвоката визначені у пункті 2.1. договору.

24.12.2019 року між адвокатом Погорілець Романом Васильовичем (надалі адвокат) та Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ і Ко» (надалі - клієнт) укладено договір про внесення змін до договору про надання правової допомоги №23162981від 11.01.2019.

У пункті 1 договору, сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 7.1. договору про надання юридичних послуг та викласти його в наступній редакції:

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом дванадцяти (12) місяців. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку його дії, жодна із сторін не заявить про намір припинити дію договору, договір пролонгується на кожний наступний крок, який складає дванадцять (12) місяців.

29.10.2025 року між адвокатом Погорілець Романом Васильовичем (надалі адвокат) та Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ і Ко» (надалі - клієнт) укладено додатковий договір до договору про надання правової допомоги №23162981 від 11.01.2019.

Цей додатковий договір, за домовленістю сторін визначає порядок оплати гонорару адвоката за надання правової допомоги клієнту у господарській справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «ЖОВКВА», ЛТД» про стягнення заборгованості за договором поставки №20807041.800030 від 15.05.2023 року.

Пунктом 2 договору сторони узгодили, що адвокат зобов`язується здійснити: надання правової допомоги клієнту в судовому розгляді справи господарськими судами, а саме; здійснення аналізу матеріалів справи та формування правової позиції у справі; складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості; складання та подача заяв по суті у справі; підготовка та подання інших процесуальних документів; отримання інформації щодо стану справи в суді; підготовка до участі у судовому засіданні; участь у судових засіданнях; складання та направлення адвокатських запитів в інтересах клієнта; збирання доказів.

Відповідно до пункту 3.1 договору сторони узгодили, за погодженням адвоката з клієнтом, враховуючи складність справи, кваліфікацію, досвід і завантаженість адвоката розмір гонорару за надання правової допомоги, визначеної цим додатковим договором, визначено сторонами:

- складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ і КО» (в тому числі аналіз матеріалів справи, документів, поданих клієнтом на підтвердження заборгованості до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД», та надання консультацій з даного предмету): 7 000,00 гривень, без ПДВ;

- участь у судовому засіданні в межах міста Києва (за кожне): 4 000,00 грн./судодень, без ПДВ;

- участь у судовому засіданні за межами міста Києва в Господарському суді Львівської області (за кожне): 7 000,00 грн./судодень, без ПДВ;

- участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду (за кожне): 2 000,00 грн./судодень, без ПДВ;

- складання процесуальних та інших документів: 4 000,00 грн./година, без ПДВ;

- вчинення інших дії щодо надання правової допомоги клієнту в судовому розгляді справи за погодинною тарифною ставкою у розмірі: 4 000,00 грн/година, без ПДВ)

"Гонорар успіху", що сплачується після ухвалення Господарським судом Львівської області остаточного рішення у справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» про стягнення заборгованості від суми боргу за договором поставки №20807041.800030 від 15.05.2023 року.

Згідно з пунктом 8 договору сторони розуміють, що "успіх" в даному випадку означає: у випадку повного чи часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» про стягнення заборгованості від суми боргу за договором поставки №№20807041.800030 від 15.05.2023 року, клієнт додатково доплатить адвокату суму, що складає 2% від суми позовних вимог, які було задоволено.

Відповідно до пункту 4 додаткового договору до договору про надання правової допомоги №23162981від 11.01.2019 за наявності підтверджених документів адвокату відшкодовуються витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, на:

1) проїзд транспортом загального користування (крім авіаційного, залізничного у м`яких вагонах поїздів, суден морського та річкового транспорту). Документами, що підтверджують використання транспорту загального користування, є відповідні проїзні квитки та/або квитанції (чеки) про сплату вартості проїзду;

2) відрядження за межі регіону (витрати, пов`язані з найманням житлового приміщення) з метою ознайомлення з матеріалами справи, участі у судовому засіданні. Документами, що підтверджують витрати на відрядження, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.

Сторони узгодили, що сплата узгодженої сторонами суми гонорару та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на банківський рахунок адвоката (пункт 5 додаткового договору).

Відповідно до пункту в додаткового договору, порядок оплати гонорару визначений сторонами наступним чином: 1). сума гонорару за цим додатковим сплачується клієнтом у розмірі 100% передоплати, яка сплачується клієнтом протягом тридцяти (30) робочих днів після підписання сторонами цього додаткового договору; 2). сума витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги сплачується клієнтом протягом п`яти (5) робочих днів з моменту надання документів, що підтверджують витрати.

Згідно з пунктом 7 додаткового договору клієнт також бере на себе зобов`язання по оплаті судових витрат (в тому числі, але не виключно, судового збору, витрат на проведення судових експертиз тощо).

Пунктом 8 додаткового договору сторони погодили, що при достроковому припиненні цього договору та вирішення можливого питання про часткове повернення сплаченого клієнтом адвокату гонорару, обов`язковому відшкодуванню підлягають витрати адвоката пов`язані з наданням правової допомоги, а також гонорар за фактичну надану правову допомогу. Інші питання щодо взаєморозрахунків сторін, вирішуються у відповідності до чинного законодавства

Відповідно до пункту 9 додаткового договору сторони порядок приймання-передачі наданої правової допомоги:1.) правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги (далі -акт), який скріплюється підписами сторін; 2.) адвокат надає клієнту акт, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, витрати, які пов`язаних з наданням правової допомоги (якщо такі мали місце);3.) клієнт зобов`язаний протягом п`яти (5) робочих днів з моменту отримання акту підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правової допомоги та підписання відповідного акту. Якщо протягом вказаного триденного строку клієнт не підписав акт або не надав письмове заперечення, правова допомога вважається наданою та прийнятою клієнтом без зауважень клієнта.

06.11.2025 між адвокатом Погорілець Романом Васильовичем (надалі адвокат) та Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ і Ко»,(надалі - клієнт) підписано та скріплено печаткою Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ і Ко» акт надання правової допомоги до договору №23162981 про надання правової допомоги від 11.01.2019.

У даному акті зазначено, що розмір гонорару за надання правової допомоги визначено сторонами за тарифною ставкою у наступному розмірі: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» до Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко" (в тому числі аналіз матеріалів справи, документів, поданих клієнтом на підтвердження заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» та надання консультацій з даного предмету: 10 000,00 гривень, без ПДВ.

Відповідно до пункту 3 акта наданої правової допомоги, адвокат надав правову допомогу, а саме: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» на користь Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко" (в тому числі аналіз матеріалів справи, документів, поданих клієнтом на підтвердження заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» та надання консультацій з даного предмету.

Розмір гонорару за надані послуги -10 000,00 грн без ПДВ.

Загальний розмір гонорару адвоката за цим актом надання правової допомоги складає 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ (пункт 4)

Підписанням цього акта сторони підтверджують факт надання послуг відповідно до положень договору. Сторони зауважень та скарг одна до одної стосовно виконання зазначеного доручення не мають (пункт 5).

Відповідно до пункту 6 акта, цей акт є невід`ємною частиною договору, складено українською мовою у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу (по одному для кожної зі сторін).

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано: договір №23162981 про надання правової допомоги від 11.01.2019; договір про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 №23162981; додатковий договір № 20807041 до договору про надання правової допомоги №23162981 від 11.01.2019; акт надання правової допомоги до договору №23162981 про надання правової допомоги від 11.01.2019 та платіжну інструкцію №17 від 06.11.2025 про оплату коштів в сумі 10 000,00 грн на рахунок адвоката.

Повноваження адвоката Погорільця Романа Васильовича підтверджуються ордером серія АІ №1535518 від 25.01.2024 на надання правничої (правової) допомоги Приватному акціонерному товариству "Солді і Ко" на підставі договору №23162981 від 11.01.2019; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №7185/10 від 07.12.2018, виданим Радою адвокатів Київської, відповідно до рішення Ради адвокатів Київської області від 07.12.2018 №64.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» (відповідачем) заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім згаданого у статті 126 Господарського процесуального кодексу України принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є верховенство права та пропорційність.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 5 частиною 7, частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може відступити від вказаного загального правила та не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, з врахуванням вищенаведених норм, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України від 02.06.2014, заява № 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, надані представником позивача докази на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх відшкодування саме в сумі 10 000,00 грн з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн зважаючи на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Ознайомившись із поданими позивачем документами, суд дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Жовква ЛТД на користь Приватного акціонерного товариства СОЛДІ і КО підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. У задоволенні решти суми витрат слід відмовити.

При визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу суд не змінює їх суму та не втручається у правовідносини адвоката та його клієнта, а використовує право на зменшення розміру цих витрат, надане суду частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17.

У додатковій постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №357/7395/20, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить , що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом , є завищений щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік випадків, коли суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення: 1) якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критеріями розумності розміру адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що достатньо обгрунтованою сумою витрат позивача на професійну правничу допомогу є 5 000,00 грн, враховуючи категорію та складність справи, обсяг наданих представником позивача послуг та виконаних робіт, а відтак заява підлягає задоволенню частково. Суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованим в даному випадку. У задоволенні решти витрат слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 119, 191, 231, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Жовква ЛТД» (79071, Львівська область, місто Львів, вулиця 8-й Скнилівський провулок, будинок 6; офіс 35, ідентифікаційний код юридичної особи 20807041) на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ і Ко» (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28; квартира 2, ідентифікаційний код юридичної особи 23162981) 953,71 грн пені, 1 313,77 грн штрафу, 92,30 грн 3 % річних, 5 000,00 грн витрат на правничу професійну допомогу та 368,86 грн судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 13 137,63 грн основного боргу провадження у справі закрити.

4. У задоволенні решти витрат на правничу професійну допомогу відмовити.

5. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Сухович Ю.О.