УХВАЛА

26 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2645/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду (Сітайло Л.Г., Буравльов С.І., Шапран В.В.)

від 22.10.2025 (повний текст складено 03.11.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів у розмірі 1 205 151,60 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Відповідач, Скаржник) про визнання банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, виданої Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" Відповідачу такою, що не підлягає виконанню, а також стягнення з останнього заборгованості в розмірі 1 205 151,060 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прострочення Позивача по виконанню підрядних робіт зумовлено форс-мажорними обставинами. Наразі роботи за договором про закупівлю послуг від 09.12.2022 № виконані Позивачем у повному обсязі та прийняті Відповідачем. З огляду на зазначене, наявні підстави, передбачені статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі", для повернення суми банківської гарантії.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2645/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 1 205 151,60 грн та судовий збір у розмірі 14 461,82 грн. Відмовлено в частині позовних вимог про визнання банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, виданої АТ "КБ "Глобус" Відповідачу, такою, що не підлягає виконанню.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 вказані рішення та додаткове рішення Господарського суду міста Києва залишені без змін.

5. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2645/25 задоволено, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 18000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

6. Скаржник (Відповідач), з використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025, у якій просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 910/2645/25; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2645/25 щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції - у повному обсязі.

7. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8. В обґрунтування пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми статей 2, 123, 126, 129 ГПК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у:

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20 (не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного між ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність);

- постановах Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 та від 23.12.2021 у справі № 755/7943/20-ц («Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України). Отже, Сторона зобов`язана документально підтвердити такі витрати. Документом, який підтверджує понесення витрат може бути саме розрахунковий документ, такий як квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження);

- постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 6, 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 6, 7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 (Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, в силу вимог положень ГПК України, зокрема ст. 126 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені надані послуги мають бути детально описані та зазначені в акті наданих послуг. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

9. За твердженнями Скаржника суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги правничої допомоги із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також, що розмір таких витрат є необґрунтованим. Проте, незважаючи на вказані висновки, вимоги Позивача були задоволені повністю та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

10. Крім виключних випадків касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник у касаційній скарзі наводить такі підстави касаційного оскарження, як те, що справа має виняткове значення, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

11. З цього приводу Суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення в яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених і підпунктах "а"-"г" цієї частини.

12. Посилання Скаржника на підстави, передбачені пунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (розгляд касаційної скарги стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу) є помилковим, оскільки це є підставою для допуску для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не підставами для касаційного оскарження судових рішень. З огляду на предмет спору у цій справі (наявність позовної вимоги немайнового характеру про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню) та характер спірних правовідносин, ця справа не визначається як малозначна чи справа, у якій ціна позову не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

13. За приписами частин першої, четвертої статті 294 ГПК України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій повідомляється про дату, час і місце розгляду скарги, а також про витребування матеріалів справи.

14. Враховуючи обґрунтування Скаржником випадків, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Суд дійшов висновку, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження на підставі цього пункту.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 1 частини другої статті 287, 288- 291, 294, частиною третьою статті 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі № 910/2645/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025.

2. Призначити вказану касаційну скаргу до спільного розгляду з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 у справі № 910/2645/25 у відкритому судовому засіданні 17 лютого 2026 року о 15:00 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 2 (кабінет № 209).

3. Встановити Позивачу строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання його копії та копій доданих документів Відповідачу до 13 лютого 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова