ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026м. ДніпроСправа № 904/6172/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Антимонопольного комітету України, м.Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

про стягнення штрафу у розмірі 15 633 956 гривень та пені у розмірі 15 633 956 гривень

Представники:

Від позивача: Солодухін Максим Валерійович, посвідчення № 1 від 12.10.2021, самопредставництво

Від відповідача: Гончаренко Ірина Борисівна, довіреність від 01.01.2026, представник

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Антимонопольний комітет України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" (далі - відповідач) в якій просить: штраф у розмірі 15 633 956 (п`ятнадцять мільйонів шістсот тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень та пеню у розмірі 15 633 956 (п`ятнадцять мільйонів шістсот тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень

Ухвалою від 05.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.12.2025.

21.11.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив в якому просить зменшити розмір нарахованої та заявленої до стягнення пені на 95 % від нарахованої суми, а саме до суми 781 697,80 грн.

26.11.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла відповідь на відзив в якій просить задовольнити позовну заяву Антимонопольного комітету України до Акціонерного Товариства Оператор газорозподільної системи ДНІПРОГАЗ про стягнення штрафу у розмірі 15 633 956 (п`ятнадцять мільйонів шістсот тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень та пені у розмірі 15 633 956 (п`ятнадцять мільйонів шістсот тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

28.11.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 01.12.2025 Позивач проти відкладення розгляду справи не заперечив.

Відповідач свого представника в судове засіданні не направив, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 01.12.2025 відкладено підготовче засідання на 05.01.2026.

В судовому засіданні 05.01.2026 Позивач проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечив.

Відповідач свого представника в судове засіданні не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 05.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 19.01.2026.

14.01.2026 від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим, що представник перебуває у відпустці.

В судовому засіданні 19.01.2026 Позивач проти відкладення розгляду справи не заперечив.

Ухвалою від 19.01.2026 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 26.01.2026.

26.01.2026 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Сторони підтримали свої правові позиції.

Відповідач проти позову не заперечив, надав усні пояснення по суті, заявив усне клопотання про зменшення розмірі пені, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

12.01.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 у справі № 128-26.13/104-19 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ". Вказаним рішенням на відповідача накладено штраф у розмірі 15 633 956,00 грн., який у визначений законодавством строк для добровільної сплати відповідачем не сплачено. У зв`язку із простроченням оплати штрафу, оскільки нарахування та стягнення пені має обов`язковий характер, позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 34 003 854,30 грн. Однак, відповідно до законодавства, розмір пені не може перевищувати розмір штрафу, тому позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 15 633 956,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що штраф у розмірі 15 633 956 грн не зміг оплатити внаслідок наступних обставин.

По-перше: протягом березень 2021 року липень 2025 року АТ «Дніпрогаз» оскаржував рішення Комітету №810-р від 24.12.2020р. в судовому порядку (Рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2024р. по справі №910/3449/21, постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025р. та постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.07.2025р.), тому строк, який був витрачений на оскарження рішення Комітету в суді виправдовує затримку в оплаті.

По-друге: відносно АТ «Дніпрогаз» відкриті наступні виконавчі провадження: ВП №78576892 від 10.07.2025, сума стягнення 38 943 474,89 грн (виконується рішення у справі №904/1952/24, стягувач ТОВ «ГК «Нафтогаз України»); ВП №78576993 від 10.07.2025, сума стягнення 38 961,26 грн (виконується рішення у справі №904/1808/24, стягувач ТОВ «ГК «Нафтогаз України»); ВП №79209122 від 26.09.2025р., сума стягнення 20090492.73 грн (виконується рішення у справі №904/1801/23, стягувач АТ «Чернігівгаз»).

Відповідач вказує, що з вищенаведеного вбачається, що АТ «Дніпрогаз» перебуває у скрутному фінансовому становищі. Такий стан господарської діяльності пояснюється наступними обставинами. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг Постановою «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ДНІПРОГАЗ» № 972 від 31.05.2023р. зупинила дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19 червня 2017 року № 816.

Зазначеною постановою, НКРЕКП зобов`язала АТ «Дніпрогаз» до 31 грудня 2023 року передати грошові кошти та майно (рухоме та нерухоме), належне АТ «ДНІПРОГАЗ» на праві власності, для забезпечення виконання ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» () невиконаних АТ «ДНІПРОГАЗ» зобов`язань за періоди провадження ним господарської діяльності з розподілу природного газу, визначених за результатами здійснених НКРЕКП заходів державного контролю діяльності АТ «ДНІПРОГАЗ» з розподілу природного газу за попередні роки та які будуть покладені за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності АТ «ДНІПРОГАЗ» у 2021 2023 роках.

Відповідач стверджує, що, починаючи з 31.05.2023 року, АТ «Дніпрогаз» зазнало обмеження у здійсненні господарської діяльності відповідно до покладених на нього зобов`язань з безперебійного та безпечного розподілу природного газу до споживачів, і, як наслідок, скороченню надходжень коштів на рахунки підприємства від господарської діяльності, що потягло за собою накопичення кредиторської заборгованості. Таким чином, до 01.06.2023 року АТ «Дніпрогаз» був суб`єктом природної монополії та до 31.05.2023 здійснював діяльність з розподілу природного газу і був оператором ГРМ в межах м.Дніпра та Дніпропетровської області, однак після зупинення НКРЕКП дії ліцензії з розподілу природного газу відповідач поніс фактичні втрати прибутку у вигляді отримання плати за надання послуг з розподілу природного газу, в результаті чого єдиним джерелом надходження коштів є стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів за послугу розподілу природного газу, яка утворилась ще до 31.05.2023р. Наразі всі фінансові надходження скеровуються на виконання судових рішень по відкритим виконавчим провадженням, але через вкрай важкий фінансовий стан АТ «Дніпрогаз» виконання судових рішень триває.

Також відповідач зазначає, що на даний час АТ «Дніпрогаз» не здійснює господарську діяльність та не отримує дохід від основного виду господарської діяльності, рахунки та майно підприємства арештовані, тому додатковий фінансовий тягар у вигляді обов`язкової сплати пені в сумі 15 633 956 гривень, що заявлена до стягнення у цій справі, може призвести до банкрутства підприємства.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить зменшити розмір нарахованої та заявленої до стягнення пені на 95%.

Відповідач наполягає, що весь час докладав усіх зусиль для збереження можливості забезпечувати роботу підприємства в нормальному режимі та продовжувати надавати послуги з розподілу природного газу споживачам усіх категорій, у тому числі для об`єктів Міністерства оборони України, госпіталів, захисних споруд та інших об`єктів, що є вкрай необхідними у воєнний час для життєдіяльності регіону; аварійні бригади працюють на безперервній основі, технічний персонал на постійній основі забезпечує аварійне відновлення пошкоджених ділянок газопроводу та забезпечує стале функціонування газопостачання в зоні ліцензованої діяльності.

Починаючи з 24.02.2022 в регіоні мали місце масштабні руйнування газопроводів, що призвело до суттєвих економічних (фінансових) втрат товариства на ремонт газорозподільних мереж, оскільки всі відновлювальні роботи, використання трудових ресурсів, застосування автотранспорту, спеціальних машин і механізмів забезпечувалися за власний кошт підприємства, а для цього він потребував збереження матеріально- технічної бази. Наведені події сприяли утворенню та накопичення збитків, а також зменшенню прибутку підприємства обумовлювалось зростанням дебіторської заборгованості. Дебіторська заборгованість виникла через наявний дефіцит коштів, пов`язаний із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, які знаходяться під захистом державних гарантій під час воєнного стану, а саме таких як: підприємства, що здійснюють діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», діяльність з водопостачання та водовідведення відповідно до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», діяльність з вирощування сільськогосподарських культур, тваринництва, виробництва харчових продуктів, підприємства оборонно-промислового комплексу, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, підприємства залізничного транспорту.

Відповідач вказує,що згідно Балансу (форма №1) станом на 31 грудня 2022 року дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги складає 122 658 тис.грн. (на початок звітного періоду така заборгованість складала 25 639 тис.грн.). Зріст дебіторської заборгованості обумовлюється спробою Уряду зменшити фінансове навантаження на споживачів комунальних послуг під час війни, наслідком якої є економічна та соціальна криза. За час війни в Україні було прийнято два основні важливі законодавчі акти, які змінили процедуру виконавчого провадження:Закон України «Про внесення зміни до пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження"» від 27.07.2022 № 2456- IX та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності з примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» № 2455-ІХ від 27.07.2022р.

Відповідач наполягає, що під час війни у АТ «Дніпрогаз» були відсутні механізми впливу на платіжну дисципліну зазначеної категорії споживачів, оскільки за рахунок комунальних підприємств, у тому числі за рахунок АТ «Дніпрогаз», уряд надав цим споживачам гарантію державного захисту та фінансової стабільності. За таких обставин, в період дії ліцензії та розповсюдження умов договору на правовідносини сторін (березень 2022 року травень 2023 року) Відповідачу неможливо було стягнути дебіторську заборгованість з споживачів та деяких контрагентів через регуляторну політику держави під час воєнного стану та законодавчо встановлені обмеження у питанні примусового виконання рішень суду. Дебіторська заборгованість підприємства постійно зростала, а прибуток підприємства зменшувався. Тому, АТ «Дніпрогаз» неумисно затримував виконання своїх грошових зобов`язань перед контрагентами, у тому числі перед Антимонопольтним комітетом України.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Позивач наполягає, що предметом розгляду справи № 904/6172/25 є стягнення штрафу, накладеного рішенням Комітету від 24.12.2020 № 810-р (далі - рішення Комітету) у справі про порушення Відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, а також стягнення пені, нарахованої за прострочення сплати штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Копія рішення Комітету була отримана Відповідачем 18.01.2021, таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк на оскарження рішення Комітету закінчився 18.03.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/3449/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та постановою Верховного Суду від 29.07.2025, Відповідачу в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач наполягає, що законність рішення Комітету було підтверджено остаточними рішеннями судів у справі № 910/3449/21, які набрали законної сили та є обов`язковим для виконання, а отже Комітет, приймаючи рішення, діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. Таким чином, рішення Комітету у судовому порядку не скасоване, а отже є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.

Позивач стверджує, що до повноважень судів не належать право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу, накладеного органом Комітету на суб`єкта господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та/або пені за прострочення сплати цього штрафу чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Позивач звертає увагу на те, що спеціальним законом у спірних правовідносинах є Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції». Таким чином, у спірних правовідносинах закон загальний не має переваги над спеціальним.

Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначають спеціальний статус діяльності Комітету, який обумовлюється спеціальними процесуальними засадами.

Також Позивач зазначає, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно- господарських санкцій.

Позивач повідомляє, що накладений на Відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування, застосовані на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції», не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань. Таким чином, Позивач вважає, що введення в Україні воєнного стану та скрутне фінансове становище Відповідача не звільняє Відповідача від обов`язку виконати рішення Комітету у встановлений строк (сплата штрафу), а також виконати вимоги ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме сплати пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету, оскільки рішення Комітету є обов`язковим до виконання.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з несплатою відповідачем штрафу та наявністю підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Антимонопольний комітет України, розглянувши матеріали справи № 128-26.13/104-19 про порушення Групою суб`єктів господарювання в особі АТ "Вінницягаз", АТ "Волиньгаз", АТ "Житомиргаз", АТ "Закарпатгаз", АТ "Запоріжгаз", АТ "Київоблгаз", АТ "Дніпрогаз", АТ "Дніпропетровська", АТ "Криворіжгаз", АТ "Львівгаз", АТ "Миколаївгаз", АТ "Рівнегаз", АТ "Сумигаз", АТ "Івано-Франківськгаз", АТ "Харківгаз", АТ "Харківміськгаз", АТ "Хмельницькгаз", АТ "Чернівцігаз", АТ "Чернігівгаз" законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та подання Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства від 26.11.2020 № 128-26.13/104-19/561-спр, постановив рішення № 810-р від 24.12.2020 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу (далі - рішення), яким визнано:

1. Група суб`єктів господарювання в особі АТ "Вінницягаз", АТ "Волиньгаз", АТ "Житомиргаз", АТ "Закарпатгаз", АТ "Запоріжгаз", АТ "Київоблгаз", АТ "Дніпрогаз", АТ "Дніпропетровськгаз", АТ "Криворіжгаз", АТ "Миколаївгаз", АТ "Рівнегаз", АТ "Сумигаз", АТ "Івано-Франківськгаз", АТ "Харківгаз", АТ "Харківміськгаз", АТ "Хмельницькгаз", АТ "Чернівцігаз", АТ "Чернігівгаз" протягом 2016 - 2018 років займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій міста Вінниця та Вінницької області, міста Гайворон Гайворонського району Кіровоградської області [з 19.06.2017 - Вінницької області (крім сіл Якушенці, Зарванці Вінницького району, смт Браїлів, сіл Сьомаки, Біликівці, Тартак, Кармалюкове, Курилівці, Дубова, Новоселиця, Василівка, Слобода Почапинецька, Почапинці, Зоринці, Лисогірка, Людавка Жмеринського району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутора Маркове Тульчинського району, сіл Пилипи Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутора Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території міста Гайворон Кіровоградської області]; Волинської області; міста Житомир та Житомирської області (крім міста Коростишів та Коростишівського району), а також територій сіл Бухни та Морозівка Погребищанського району та села Махаринці Козятинського району Вінницької області; Закарпатської області; міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району); Київської області; міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області; Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільського району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області; міста Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області; міста Миколаїв та Миколаївської області; міста Рівне та Рівненської області; міста Суми та Сумської області; міста Івано-Франківськ та Івано-Франківської області (крім міст Тисмениця і Тисменицького району Івано- Франківської області), а також територій сіл Черніїв, Чукалівка, Підлісся, Загвіздя, Угринів, Павлівка, Ямниця, Підлужжя, Клузів Тисменицького району Івано- Франківської області та вулиці Зелена, Ямна та Висока (будинки з № 23 по № 32) села Діброва Монастириського району Тернопільської області; Харківської області (крім міста Харкова, Харківського та Дергачівського районів Харківської області); міста Харкова, сіл Горбані, Заїки, Затишшя, Логачівка, Мищенки, Нестеренки, Горіхове, Павленки, Перемога, Ржавець, Санжари, Радгоспне, Ударне, Хроли, Циркуни, селищ міського типу Безлюдівка, Кулиничі, Манченки та садових товариств Акація, Казка Харківського району, а також територій сіл Лісне, Родичі, Сіряки, Чайковка, Черкаська Лозова-2, Черкаська Лозова та селища міського типу Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області; міста Хмельницький та Хмельницької області (крім міста Шепетівка та Шепетівського району); Чернівецької області; міста Чернігів та Чернігівської області, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації, із часткою 100 %.

2. Дії Групи суб`єктів господарювання в особі АТ "Вінницягаз", АТ "Волиньгаз", АТ "Житомиргаз", АТ "Закарпатгаз", АТ "Запоріжгаз", АТ "Київоблгаз", АТ "Дніпрогаз", АТ "Дніпропетровська", АТ "Криворіжгаз", АТ "Миколаївгаз", АТ "Рівнегаз", АТ "Сумигаз", АТ "Івано-Франківськгаз", АТ "Харківгаз", АТ "Харківміськгаз", АТ "Хмельницькгаз", АТ "Чернівцігаз", АТ "Чернігівгаз", що полягали у висуванні в період з 11.11.2016 по 10.07.2018 додаткових необґрунтованих вимог щодо обов`язкової наявності протоколу випробування з позитивними висновками за РМ 081/39.434-2014 для участі в закупівлях побутових лічильників газу з використанням електронної системи "ProZorro", що призвели до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання та були б неможливими за умов існування значної конкуренції, є порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій міста Вінниця та Вінницької області, міста Гайворон Гайворонського району Кіровоградської області (з 19.06.2017 - Вінницької області (крім сіл Якушенці, Зарванці Вінницького району, смт Браїлів, сіл Сьомаки, Біликівці, Тартак, Кармалюкове, Курилівці, Дубова, Новоселиця, Василівка, Слобода Почапинецька, Почапинці, Зоринці, Лисогірка, Людавка Жмеринського району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутора Маркове Тульчинського району, сіл Пилипи Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутора Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території міста Гайворон Кіровоградської області]; Волинської області; міста Житомир та Житомирської області (крім міста Коростишів та Коростишівського району), а також територій сіл Бухни та Морозівка Погребищанського району та села Махаринці Козятинського району Вінницької області; Закарпатської області; міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району); Київської області; міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області; Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільського району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області; міста Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області; міста Миколаїв та Миколаївської області; міста Рівне та Рівненської області; міста Суми та Сумської області; міста Івано-Франківськ та Івано-Франківської області (крім міст Тисмениця і Тисменицького району Івано- Франківської області), а також територій сіл Черніїв, Чукалівка, Підлісся, Загвіздя, Угринів, Павлівка, Ямниця, Підлужжя, Клузів Тисменицького району Івано- Франківської області та вулиці Зелена, Ямна та Висока (будинки з № 23 по № 32) села Діброва Монастириського району Тернопільської області; Харківської області (крім міста Харкова, Харківського та Дергачівського районів Харківської області); міста Харкова, сіл Горбані, Заїки, Затишшя, Логачівка, Мищенки, Нестеренки, Горіхове, Павленки, Перемога, Ржавець, Санжари, Радгоспне, Ударне, Хроли, Циркуни, селищ міського типу Безлюдівка, Кулиничі, Манченки та садових товариств Акація, Казка Харківського району, а також територій сіл Лісне, Родичі, Сіряки, Чайковка, Черкаська Лозова-2, Черкаська Лозова та селища міського типу Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області; міста Хмельницький та Хмельницької області (крім міста Шепетівка та Шепетівського району); Чернівецької області; міста Чернігів та Чернігівської області, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації.

За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на АТ "Дніпрогаз" штраф у розмірі 15 633 956,00 грн. Встановлено, що штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Частиною першою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Копія рішення надіслана позивачем разом із супровідним листом № 128-16.13/08-315 від 12.01.2021 та отримана відповідачем 18.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №398.

Частинами 1, 2 статті 60 цього Закону передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Акціонерним товариством "Дніпрогаз" оскаржено рішення АМКУ до Господарського суду міста Києва. Рішенням Господарського суду міста Києва у справі від 12.12.2024 у справі №910/3449/21 в задоволенні позову АТ «ОГС "Дніпрогаз" відмовлено повністю. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/3449/21 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 29.07.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі № 910/3449/21 залишено без змін.

Отже, рішення є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції та ст. 22 Закону України Про Антимонопольний комітет України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 13 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції, протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу та пені.

Станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 810-р.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції:

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу;

- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Абзацом 3 ч. 5 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 810-р, зупинялось з 09.03.2021 до 12.12.2024 (розгляд справи № 910/3449/21 судом першої інстанції), з 30.01.2025 до 20.03.2025 (розгляд справи № 910/3449/21 судом апеляційної інстанції), з 05.05.2025 до 29.07.2025 (розгляд справи № 910/3449/21 судом касаційної інстанції).

Таким чином, позивачем нараховано пеню за загальний період з 13.12.2024 по 29.01.2025, з 21.03.2025 по 04.05.2025, з 30.07.2025 по 19.09.2025, що становить 34 003 854,30 грн.

Враховуючи положення частини 5 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції № 2210-III від 11.01.2001 (із змінами та доповненнями), розмір пені обмежується розміром штрафу, тобто 15 633 956,00 грн.

До суду не було надано доказів, що підтверджують сплату пені в розмірі 15 633 956,00 грн. та штрафу в розмірі 15 633 956,00 грн.

Вказане стало причиною звернення позивач до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

За змістом статті 3 цього Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

За приписами статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про: стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені; зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України; з інших підстав, передбачених законом.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Відповідно до положень частин 1-3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (в редакції на момент виникнення правовідносин) рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (в редакції на момент виникнення правовідносин) заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Частиною 3 статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 зазначеної норми порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Рішенням Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 у справі № 128-26.13/104-19 визнано, що АТ «Дніпрогаз» таким, що вчинило порушення, передбачене пунктом 4 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, у вигляді невиконання рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020.

За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" накладено штраф у розмірі 15 633 956,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 13 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції, протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу та пені.

Станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 810-р.

Згідно зі статтею 60 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк є присікальним та не може бути відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" оскаржено рішення АМКУ до Господарського суду міста Києва. Рішенням Господарського суду міста Києва у справі від 12.12.2024 у справі №910/3449/21 в задоволенні позову АТ «ОГС "Дніпрогаз" відмовлено повністю. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/3449/21 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 29.07.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі № 910/3449/21 залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції:

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу;

- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Абзацом 3 ч. 5 ст. 56 Закону України Про захист економічної конкуренції передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 810-р, зупинялось з 09.03.2021 до 12.12.2024 (розгляд справи № 910/3449/21 судом першої інстанції), з 30.01.2025 до 20.03.2025 (розгляд справи № 910/3449/21 судом апеляційної інстанції), з 05.05.2025 до 29.07.2025 (розгляд справи № 910/3449/21 судом касаційної інстанції).

Позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 15 633 956,00 грн. та пеню у розмірі 15 633 956,00 грн за загальний період з 13.12.2024 по 29.01.2025, з 21.03.2025 по 04.05.2025, з 30.07.2025 по 19.09.2025. При цьому позивач зазначає, що розмір нарахованої пені за цей період становить 34 003 854,30 грн, однак, враховуючи положення ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", до стягнення підлягає пеня у розмірі 12 454 816 грн.

Перевіривши розрахунок пені, господарський суд встановив, що він здійснений правильно, у зв`язку з чим пеня у розмірі 15 633 956,00 грн підлягає стягненню з відповідача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 95% суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Комітет є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Комітет здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Комітет має, зокрема, повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Статтею 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету приймають рішення, в тому числі про накладення штрафу.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Комітету накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання: юридичних осіб, фізичних осіб та групу суб`єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до ст. 1 цього Закону визнається суб`єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Отже, що до повноважень судів не належать право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу, накладеного органом Комітету на суб`єкта господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та/або пені за прострочення сплати цього штрафу чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16.

Відповідно до ст. 257 Господарського кодексу України - справи про порушення антимонопольно-конкурентного законодавства розглядаються Комітетом у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Комітет здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про державну допомогу суб`єктам господарювання», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Спеціальним законом у спірних правовідносинах є Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції». Таким чином, у спірних правовідносинах закон загальний не має переваги над спеціальним.

Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначають спеціальний статус діяльності Комітету, який обумовлюється спеціальними процесуальними засадами.

Про перевагу законодавства про захист економічної конкуренції перед іншими законодавчими актами вказано також у п. 8.7 постанови Верховного Суду від 08.01.2021 у справі № 910/9166/19.

Суд зазначає, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.

Враховуючи викладене, суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення пені.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 15 633 956,00 грн. та пені в розмірі 15 633 956,00 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до приписів п.п. 2,4,5 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Суд зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, будучи обізнаним про наявність в суді справи, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с.29, 49), не надав суду жодних заперечень, пояснень у справі або доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в позові.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені відмовити.

Позов Антимонопольного комітету України до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" про стягнення штрафу у розмірі 15 633 956,00 грн та пені у розмірі 15 633 956 грн задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" (вул. Кониського Олександра, буд. 5, м. Дніпро, 49101, ідентифікаційний код 20262860) штраф у розмірі 15 633 956,00 грн та пеню у розмірі 15 633 956,00 грн. і зарахувати зазначені суми у дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві /Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" (вул. Кониського Олександра, буд. 5, м. Дніпро, 49101, ідентифікаційний код 20262860) на користь Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код 00032767) (отримувач: Антимонопольний комітет України, , банк: Державна казначейська служба України, рахунок: UA0001719) судовий збір у розмірі 375 214,94 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 02.02.2026.

Суддя Н.Г. Назаренко