ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/1489/20(752/12469/22)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - арбітражний керуючий Зайцев Д.С.;

АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - Рикова Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025

по справі №915/1489/20(752/12469/22)

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про: визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення на роботі

у межах справи №915/1489/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в якій боржник: Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

розпорядник майна: арбітражний керуючий Зайцев Дмитро Сергійович

суддя суду першої інстанції Мавродієва М.В.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, вул.Фалєєвська, 14,

повний текст рішення складено та підписано: 18.06.2025.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 18.08.2022 №125-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у зв`язку з закінченням строку дії контракту №255;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що звільнення з посади директора дочірнього підприємства може відбуватися виключно за погодженням з Наглядовою радою АТ. Укладення Контракту №255 від 18.08.2021 відбувалося на підставі рішення Правління Компанії, погодженого рішенням Наглядової ради Компанії №26/2021 від 12.08.2021. Так само, і наказ про призначення на посаду №142-ВК від 17.08.2021 був погоджений Наглядовою радою Компанії.

Натомість, оспорюваний наказ про звільнення №125-ВК від 18.08.2022 не містить серед підстав звільнення посилання на відповідне рішення Наглядової ради АТ, що свідчить про відсутність у т.в.о. голови правління Акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України відповідних повноважень на видачу оспорюваного наказу, а сам наказ є незаконним.

Відповідачем було допущено низку інших порушень трудового законодавства. Так, відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Позивачеві копію наказу в день звільнення не було вручено, розрахунок не проведено. Трудову книжку позивач отримав лише 23.08.2022 в приміщенні Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор». Також, оформлення наказу не відповідає вимогам наказу Держкомстату №489 від 05.12.2008, зокрема не наведено всіх необхідних підстав для звільнення та відсутня розписка позивача про отримання наказу. За таких обставин, строковий трудовий контракт набув статусу безстрокового.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.06.2024 справу №752/12469/22 передано до Господарського суду Миколаївської області для розгляду у межах справи №915/1489/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

За результатами розгляду справи, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтування судового рішення.

Судом зазначено, що згідно п.п.30, 31 розділу 6 Контракту, контракт було укладено на один рік, зі строком дії з 18.08.2021 до 18.08.2022 включно.

Сторонами не надано суду доказів продовження строку дії Контракту.

18.08.2022 наказом т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №125-ВК позивача було звільнено з посади директора ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у зв`язку із закінченням строку дії Контракту №255 від 18.08.2021 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та пп.а) п.24 Контракту.

Суд зазначив, що станом на 18.08.2022, компетенція голови правління передбачена у пп.10) п.12.10 Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не була обмежена погодженням з Наглядовою радою АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Крім того, суд врахував, що місто Миколаїв було у зоні активних бойових дій з 24.02.2022 до 10.11.2022.

Відповідачем та ІІІ особою не надано суду доказів встановлення на підприємстві порядку організації діловодства з питань трудових відносин з урахуванням перебування підприємства в районах активних бойових дій, та фіксації належними та допустимими доказами факту ознайомлення позивача з наказом про звільнення у месенджері Viber саме 18.08.2022.

Також, суд першої інстанції зазначив про те, що вказані порушення не можуть бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу №125-ВК від 18.08.2022, а мають інші правові наслідки, які позивач не просить застосувати.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області суду від 28 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного судового рішення не було враховане те, що звільнення з посади директора дочірнього підприємства може відбуватися виключно за погодженням з Наглядовою радою АТ.

Крім того, скаржник зазначає про те, що позивач мав всі законні можливості вимагати скликати засідання Наглядової ради для погодження свого рішення про звільнення його з посади директора Підприємства, проте не реалізував таке своє право, що у свою чергу унеможливило здійснення Наглядовою радою Підприємства Погодження його рішення про звільнення з посади директора Підприємств.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано також те, що відповідачем було порушено порядок призначення осіб керівинками підприємств, що підтверджує фактичне продовження трудових відносин.

Отже, на думку скаржника, призначення у встановленому законодавством порядку керівника вказаного підприємства не відбулося, а це означає що строк дії укладеного з позивачем трудового договору не закінчився, що свідчить про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Також, на думку скаржника, судом першої інстанції не було враховано те, що відповідачем не було дотримано гарантій збереження посади за мобілізованим працівником, що є порушенням прав позивача.

Доводи інших учасників провадження у справі.

10.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

22.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 по справі №915/1489/20(752/12469/22).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2025.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/1489/20(752/12469/22) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1489/20(752/12469/22) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 по справі №915/1489/20(752/12469/22) до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

08.08.2025 матеріали справи №915/1489/20(752/12469/22) надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 по справі №915/1489/20(752/12469/22) - залишено без руху.

Встановлено ОСОБА_1 строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2977, 20 грн. та доказів направлення учасникам провадження у справі копії апеляційної скарги, з відповідними додатками, а саме: відповідачу у справі Акціонерному товариству Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та третій особі Дочірньому підприємству «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Попереджено скаржника ОСОБА_1 , що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

26.09.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків. До вказаної заяви було додано: докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2977, 20 грн. та докази направлення учасникам провадження у справі копії апеляційної скарги, з відповідними додатками, а саме: відповідачу у справі Акціонерному товариству «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та третій особі Дочірньому підприємству «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

У зв`язку з перебуванням судді Принцевської Н.М. з 09.09.2025 до 10.10.2025 у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 419 від 29.09.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025, для розгляду справи №916/2232/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Філінюка І.Г., судді: Аленіна О.Ю., Богатир К.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 по справі №915/1489/20(752/12469/22).

Призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 по справі №915/1489/20(752/12469/22) на 09.12.2025 о 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи №915/1489/20(752/12469/22) на 27.01.2026 о 14:00 годині.

27.01.2026 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням адвоката на лікарняному.

В судовому засіданні колегія суддів відхилила клопотання представника скаржника про відкладання розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, явка представників учасників провадження у справі у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

У клопотанні про відкладення розгляду апеляційної скарги скаржником не наведено поважних причин для відкладення розгляду апеляційної скарги, не зазначено про намір надати додаткові пояснення, нові докази, крім тих, що вже містяться в матеріалах справи.

За приписами ч.ч.2, 3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що встановлено вимогою ч.2 ст.76 ГПК України.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи докази є достатніми для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, викладене скаржником не спростовано, тому відсутні підстави для задоволення клопотання останнього.

Представники АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у судовому засіданні 27.01.2026 заперечували щодо доводів апеляційної скарги, просили судове рішення залишити без змін.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Наглядової ради Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», оформленого протоколом №26/2021 від 12.08.2021, погоджено кандидатуру ОСОБА_1 на посаду директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (т.1 а.с.84-86).

Наказом Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №142-ВК від 17.08.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на умовах Контракту №255 від 18.08.2021 на термін дії з 18.08.2021 до 18.08.2022, за переведенням з дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (т.1 а.с.12).

18.08.2021 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (іменоване у контракті - Компанія) було укладено Контракт №255 з керівником дочірнього підприємства (надалі - Контракт №255), яким позивача було призначено на посаду директора дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (т.1 а.с.14-24).

Як зазначено у преамбулі Контракту, підставою для його укладання стало рішення Правління Компанії, погоджене рішенням Наглядової ради Компанії №26/2021 від 12.08.2021 та наказ Компанії №142-ВК від 17.08.2021.

24.02.2022 Президент України підписав Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України було введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався і діє на час розгляду справи.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено загальну мобілізацію в Україні з огляду на повномасштабну агресію рф проти України.

18.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено Дочірньому підприємству «Миколаївський облавтодор» повідомлення №2/326, яким повідомлялось, що позивач підлягає призову на військову службу (т.1 а.с.30).

Відповідно, з 18.03.2022 позивач був мобілізований до Збройних сил України і по теперішній час перебуває на військовій службі у військовому званні штаб-сержанта (прапорщика), що підтверджується довідками за підписом командира військової частини НОМЕР_1 №1518 від 25.03.2022 та № 4951 від 22.08.2022 (т.1 а.с.28, 29).

Наказом т.в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №33-ВК від 18.03.2022 позивача, з 18.03.2022, було увільнено від роботи зі збереженням місця роботи, посади, середньої заробітної плати на час мобілізації, до моменту закінчення терміну дії контракту (т.1 а.с.31).

В подальшому, наказом т.в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Ольги Корх №125-ВК від 18.08.2022 позивача було звільнено з посади директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», у зв`язку із закінченням строку дії Контракту №255 від 18.08.2021 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та пп.а) п.24 Контракту (т.1 а.с.32).

На підтвердження повноважень ОСОБА_2 як т.в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», відповідачем надано суду наказ Державного агентства автомобільних доріг України №635-К від 21.12.2021 (т.1 а.с.94).

Відповідач зазначає, що відповідно до наказу №172 від 03.09.2007 та затвердженого ним Порядку про здійснення електронного документообігу між від ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та її дочірніми підприємствами, наказ №125-ВК від 18.08.2022 було скеровано до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» (т.1 а.с.153).

На підставі наказу відповідача №125-ВК від 18.08.2022, т.в.о. директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3 було видано наказ №14-КК від 18.08.2022 (т.1 а.с.83) про звільнення ОСОБА_1 з 18.08.2022 з посади директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», у зв`язку із закінченням строку дії Контракту №255 від 18.08.2021 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.33).

Наказ №14-КК від 18.08.2022 містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом та його отримання 23.08.2022.

Сторонами не заперечено той факт, що скан-копія наказу №125-ВК від 18.08.2022 у форматі pdf-файлу та sms із запитанням про час отримання позивачем трудової книжки були направлені працівником Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» позивачу засобами телефонного зв`язку у месенджері Viber (т.1 а.с.82 зворотній бік). Час отримання pdf-файлу - 17:25, час отримання sms 20:00.

Вказаний порядок повідомлення пояснюється представником ДП «Миколаївський облавтодор» тим, що у той період часу добратись до офісу Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» було доволі складно через загрозу обстрілів міста. Крім того, ІІІ особі не було відомо місцезнаходження позивача, який проходив службу у лавах ЗСУ, тому направлення повідомлення про необхідність отримання трудової книжки засобами поштового зв`язку не було б ефективним. За вказаних обставин, видати позивачу трудову книжку безпосередньо у день звільнення 18.08.2022 не було можливості. За усною домовленістю з ОСОБА_1 , належним чином оформлені копії наказів №125-ВК від 18.08.2022, №14-КК від 18.08.2022 та трудова книжка були вручені йому 23.08.2022, про що свідчить його підпис.

У своїх поясненнях представник ІІІ особи також зазначав, що електронно-цифрові підписи при направленні електронного документа через Viber не були накладені, а сама копія наказу не була засвідчена.

Позивач вважає, що його звільнення відбулася із порушеннями приписів ст.65 Конституції України ч.2, 3 ст.23, ст.47, ст.116, ч.ч.1-3 ст.119 КЗпП України, ч.2 ст.39 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», пп.10 п.12.10 Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що стало підставою для подання позовної заяви.

Джерела права та позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону (стаття 65 Конституції України).

Статтею 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав людини і осноположних свобод передбачено, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 4 Конвенції МОП № 158 1982 року передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 цього Кодексу), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц від 29 травня 2023 року у справі № 341/1639/21 зроблено висновок, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Особливості трудового контракту не можуть бути підставою для незастосування до працівників, які працюють відповідно до укладеного контракту, інших положень трудового законодавства.

Так, трудові відносини ОСОБА_1 як керівником (директором) та ДП «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» були врегульовані Контракту №255 від 18.08.2021,

Згідно п.п.30, 31 розділу 6 Контракту, контракт було укладено на один рік, зі строком дії з 18.08.2021 до 18.08.2022 включно.

Відповідно до п.23 розділу 5 Контракту внесення змін та доповнень до цього контракту здійснюється шляхом укладення сторонами додаткових угоди, які будуть невід`ємними частинами цього контракту.

Відповідно до п.28 розділу 5 Контракту, до закінчення терміну дії Контракту він може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

18.03.2022 позивач був мобілізований до Збройних сил України і по теперішній час перебуває на військовій службі у військовому званні штаб-сержанта (прапорщика), що підтверджується відповідними довідками.

Наказом т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №33-ВК від 18.03.2022 позивача, з 18.03.2022, було увільнено від роботи зі збереженням місця роботи, посади, середньої заробітної плати на час мобілізації, до моменту закінчення терміну дії контракту.

18.08.2022 наказом т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №125-ВК позивача було звільнено з посади директора ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у зв`язку із закінченням строку дії Контракту №255 від 18.08.2021 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та пп.а) п.24 Контракту.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 про часткову мобілізацію, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, в Україні почав діяти особливий період.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває досі.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17).

Відповідно до частин першої-третьої статті 119 КЗпП України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З набранням чинності Законом України № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом. З 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, водночас несе обов`язок зберігати за цими працівниками місце роботи і посаду.

Гарантії, визначені у частині третій статті 119 КЗпП України, не поширюються лише на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився (частина п`ята статті 119 КЗпП України).

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 761/33202/16-ц зазначив, що чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу. Припинення трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівником, призваним на військову службу, можливе тільки після закінчення проходження військової служби, тому наказ начальника про звільнення працівника з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним.

У постановах від 13 червня 2018 року у справі № 813/782/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 818/777/17 Верховний Суд підкреслив, що чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, за жодних обставин. Припинення трудового договору на підставі пунктів 2, 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору з працівниками, призваними на військову службу, можливо тільки після закінчення проходження військової служби (дня фактичної демобілізації). Чинним законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій, тому передбачені статтею 119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором.

Отже закон не встановлює винятків чи особливих умов застосування гарантій, передбачених частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною третьою статті 119 КЗпП України, залежно від умов трудового договору, зокрема і строку його дії. Такі гарантії щодо збереження місця роботи і посади не поширюються лише на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився (частина п`ята статті 119 КЗпП України).

Звільнення працівників, з якими роботодавцем було укладено строкові трудові договори і які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є можливим не раніше дня закінчення дії особливого періоду або дня фактичного звільнення з військової служби.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд неправильно застосував перелічені норми матеріального права, зробив висновки, які не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 25 липня 2018 року у справі № 761/33202/16-ц (провадження № 61-809св18), від 13 червня 2018 року у справі № 813/782/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 818/777/17, і дійшов неправильного висновку про законність звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з роботи у ДП «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Колегія судді враховує правову позицію щодо питання про поширення гарантій, встановлених статтею 119 КЗпП України, на працівників, які працювали умовах строкового трудового договору (контракту), після закінчення строку такого трудового договору викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2025 у справі № 752/13502/22.

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суд першої інстанції не дотримався вимог статей 73-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 у справі №915/1489/20(752/12469/22) скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та визнаня незаконним та скасування наказа т.в.о. Голови правління Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 18.08.2022 №125-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за п. 2 ст.36 КЗпП України та поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 18 серпня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 у справі №915/1489/20(752/12469/22) скасувати та ухвалите нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. Голови правління Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 18.08.2022 №125-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за п. 2 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 18 серпня 2022 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 2422,40 грн. судового збору за подання позовної заяви в дохід держави

Стягнути з Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 2906,88 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.01.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.