ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

26 січня 2026 року м. Миколаїв Справа № 910/15266/25

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви (вх. № 954/26 від 21.01.2026 р.) Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 12/2; ) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ) та Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01061, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ) про визнання вчинення реєстраційних дій незаконними; визнання незаконними дій щодо реєстрації державного майна; скасування рішення про державну реєстрацію; визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності; визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про:

- визнання вчинення реєстраційних дій АТ «ДПЗКУ» в частині звернення до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо реєстрації державного майна за АТ «ДПЗКУ» незаконними;

- визнання незаконними дії Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо реєстрації державного майна за АТ «ДПЗКУ» та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2289234 від 06.04.2012;

- визнання недійсним та скасування свідоцтва від 29.03.2012 серія САЕ № 386805 про реєстрацію права власності за АТ «ДПЗКУ» нежитловий об`єкт, розташований за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вулиця Заводська, будинок 31, за реєстраційним номером 2289234, що належить Державі Україна;

- визнання за державою Україна в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України () право власності на нерухоме майно - нежитловий об`єкт, розташований за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Заводська, будинок 31, за реєстраційним номером 2289234.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає обставини щодо неправомірної реєстрації права приватної власності за Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на нежитловий об`єкт, розташований за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вулиця Заводська, будинок 31, за реєстраційним номером 2289234, який є об`єктом державної власності. На ствердження позивача, зазначена реєстраційна дія, вчинена Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, була здійснена за відсутності правових підстав та з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, внаслідок чого, Мінекономіки, як уповноважений суб`єкт управління державним майном, було фактично позбавлене можливості належним чином здійснювати свої визначені законом повноваження та обов`язки щодо управління відповідним майном, що створило загрозу порушення майнових інтересів Держави. Засновником АТ "ДПЗКУ" є держава в особі Кабінету Міністрів України, органом управління корпоративними правами держави АТ "ДПЗКУ" є Мінекономіки. Позивач зазначає, що будь-які дії, пов`язані з майном АТ "ДПЗКУ", зокрема, операції з його відчуження чи інші форми розпорядження, а особливо реєстраційні дії щодо нерухомого майна чи інших активів, можуть здійснюватись виключно за попереднім та обов`язковим погодженням з уповноваженим органом управління - Мінекономіки (а також власника - Кабінету Міністрів України). Дії, пов`язані з майном АТ "ДПЗКУ", здійснені без погодження з уповноваженим органом управління, є протиправними, юридично нікчемними та не повинні визнаватися такими, що створюють правові наслідки, оскільки вчинені з порушенням вимог законодавства та статуту Товариства. На переконання позивача, будь-яке самовільне відчуження майна Товариства або здійснення реєстраційних дій без попереднього погодження з Мінекономіки порушує права Міністерства як органу управління, позбавляє державу належного контролю над державним майном, що входить до статутного капіталу Товариства, та суперечить встановленим законом і статутом механізмам управління корпоративними правами. Також позивач зазначає, що незаконна реєстрація права приватної власності на майно держави позбавляє Мінекономіки, як уповноважений орган управління, можливості ефективно здійснювати управління, використання та розпорядження державними активами. Наразі позивач зазначає, що Держава в особі органу, який здійснює управління корпоративними правами, не надавала згоди на збільшення розміру статутного капіталу АТ «ДПЗКУ», а тим більше реєструвати за АТ «ДПЗКУ» спірне майно.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправного видання Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що слугувало підставою для реєстрації права приватної власності за АТ "ДПЗКУ" на об`єкти, що належать державі, вказане майно неправомірно вибуло з державної власності у приватну власність Товариства.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.12.2025 справу за позовом Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України з вимогами до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконними дій, визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності, визнання права власності, разом з доданими до неї документами передати за виключною підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

21.01.2026 матеріали справи № 910/15266/25 надійшли до Господарського суду Миколаївської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 р. справу №910/15266/25 передано на розгляд судді Ільєвій Л.М.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом, у якому заявлено три немайнові вимоги (визнання вчинення реєстраційних дій незаконними; визнання незаконними дій щодо реєстрації державного майна; скасування рішення про державну реєстрацію; визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності) та одну майнову вимогу (визнання права власності).

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі № 910/13737/19).

Водночас у пункті 57 зазначеної вище постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено правовий висновок, згідно з яким до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. У позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Водночас, із вказаної позовної заяви вбачається, що позивачем у заявленому позові не зазначено про вартість нерухомого майна, права власності на яке просить визнати позивач. Тобто позивачем не визначену ціну позову щодо вимоги майнового характеру.

Наразі суд зауважує, що зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви.

Разом з тим суд зазначає, що у заявленому позові позивачем не обґрунтовано неможливість зазначення ним ціни позову, а також неможливість подання відповідних доказів стосовно визначення такої ціни.

Поряд з цим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, порядок сплати та розмір судового збору визначені Законом України «Про судовий збір». В силу приписів ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Також згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у 2025 році - 3028 грн.

Так, позивачем додано до позовної заяви платіжну інструкцію №2677 від 25.11.2025 на суму 12112,00 грн. з призначенням платежу « ,2800 СЗ за под.ГСм.К., п.заяв. до АТ «Держ.прод.-зер.корпор.Укр.» та Вик.ком.Мик.м/р про скас.держ.реєстр.та визн.права влас., с.з.25.11.25№24-11/4227», виходячи з того, що у позовній заяві наявні 4 (чотири) позовні вимоги немайнового характеру (4*3028=12112 грн.).

Водночас згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як встановлено господарським судом вище, заявником у позові, що поданий в електронній формі через Електронний суд ЄСІТС, заявлено три вимоги немайнового характеру, відповідно ставка судового збору за такі вимоги із застосуванням коефіцієнту 0,8 у відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір становить 7267,20 грн. (3028,00 грн. х 3 х 0,8), а за вимогу про визнання права власності, що має майновий характер, ставка судового збору становить 1,5 відсотка від вартості майна, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, як встановлено судом, позивачем не надано до поданого позову доказів вартості спірного майна та відповідно не вказано ціну позову, що унеможливлює перевірку судом сплати судового збору у встановленому законом розмірі. При цьому визначення позивачем у позов розміру судового збору, виходячи з того, що у позовній заяві наявні 4 (чотири) позовні вимоги немайнового характеру, не відповідає наведеним вище приписам ГПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України при зверненні до господарського суду з поданою позовною заявою не виконані вимоги ч. 3 ст. 162, ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 163, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання вчинення реєстраційних дій незаконними; визнання незаконними дій щодо реєстрації державного майна; скасування рішення про державну реєстрацію; визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності; визнання права власності, залишити без руху.

2. Встановити Міністерству економіки, довкілля та сільського господарства України 10-денний строк для усунення виявлених недоліків при поданні позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Роз`яснити Міністерству економіки, довкілля та сільського господарства України, що при невиконанні вимог даної ухвали позовна заява вважається неподаною та повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано 27.01.2026 року.

Суддя Л.М. Ільєва