РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2026Справа № 910/13617/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАВАНЬ АГРО"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС)

про визнання права власності

представники учасників процесу:

від позивача: Серебрій Г.Г.

від відповідача: Мужевська Є.Л.

від третьої особи: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАВАНЬ АГРО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", відповідно до прохальної частини якого просить суд:

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАВАНЬ АГРО" право власності на придбаний автомобіль: марки TOYOTA, тип: LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю можливості перереєструвати автомобіль у власність позивача, який був предметом договору фінансового лізингу №OD01FLOWW9LA4-1 від 27.08.2021, укладеного між відповідачем АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та позивачем ТОВ "ГАВАНЬ АГРО", у зв`язку із перебуванням відповідача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в Єдиному реєстрі боржників.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху.

11.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.11.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/13617/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 18.12.2025, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС).

19.11.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив.

Також 19.11.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив ухвалою від 20.11.2025.

25.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

26.11.2025 через систему "Електронний суд" від третьої особи надійшли пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 18.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.01.2026.

24.12.2025 та 08.01.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли додаткові пояснення.

13.01.2026 через систему "Електронний суд" від позивача від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення відповідача.

У судовому засіданні 22.01.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні 22.01.2026 судом, відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №OD01FLOWW9LA4-1 від 27.08.2021 належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та набув у власність транспортний засіб TOYOTA, тип: LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Проте, Територіальним сервісним центром № 5152 РСЦ ГСЦ МВС у Одеській, Миколаївській та Херсонській областях відмовлено (№31/30/5152- 14280-2025 від 30.09.2025) у перереєстрації транспортного засобу з посиланням на те, що станом на 30.09.2025 року в Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України наявні 102 записи про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення коштів з власника зазначеного транспортного засобу: ПАТ "КБ" ПРИВАТБАНК".

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що не може, з незалежних від нього причин, здійснити перереєстрацію на себе транспортного засобу, що порушує право власності позивача, оскільки останній не може в повній мірі розпоряджатись автомобілем через те, що реєстраційне посвідчення на транспортний засіб, зареєстроване на відповідача та в такому посвідченні зазначено, що власником автомобіля є саме ПАТ "КБ" ПРИВАТБАНК".

Позивач звертався до відповідача з проханням усунути перешкоди у реєстрації автомобіля за позивачем, однак відповідач жодних дій не вчинив.

На переконання позивача, є підстави вважати, що право власності позивача на транспортний засіб не визнається. При цьому, право позивача порушено саме внаслідок перебування відповідача в Реєстрі боржників.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що заперечення відповідача про те, що право власності позивача не оспорюється, не усувають факту порушення цього права. Право власності підлягає судовому захисту не лише у випадку його заперечення, але і у випадку створення перешкод у його здійсненні. Фактична неможливість державної перереєстрації транспортного засобу через наявні записи про борги відповідача та відмова Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях , є прямим порушенням прав позивача на розпорядження майном. Формальне визнання відповідачем факту переходу права власності не означає відсутності спору, оскільки державний орган не визнає цього права та відмовляє у реєстраційних діях.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 не спростовує позицію позивача: право власності вже перейшло до позивача, державна реєстрація потрібна не для виникнення права, а для його реалізації, відмова державного органу у реєстраційних діях є порушенням права власності, яке підлягає судовому захисту відповідно до ст. 15, 16 ЦК України.

Спір стосується не моменту виникнення права, а фактичного невизнання цього права державним органом. Позивач не заперечує і не оспорює факт переходу права власності за договором фінансового лізингу. Спір полягає не між позивачем і банком щодо змісту договору чи обов`язків сторін, а у фактичному невизнанні права власності позивача державним органом - ГСЦ МВС, що відмовив у перереєстрації транспортного засобу.

Невизнання права власності державним органом є підставою для судового захисту, незалежно від позиції контрагента. Банк є належним відповідачем, оскільки саме він є стороною правовідносин, які стали підставою для відмови ГСЦ МВС. Право власності позивача порушено саме через статус відповідача у Єдиному реєстрі боржників. Відмова ГСЦ МВС у перереєстрації транспортного засобу є лише наслідком, який виник через наявність у Єдиному реєстрі боржників інформації про АТ КБ "ПриватБанк" як боржника.

Позиція відповідача

Відповідач про задоволення позову заперечив, посилаючись на таке:

- банком не заперечується право власності позивача на транспортний засіб, всі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобілю з боку банку було підписано і передано позивачу;

- судова практика стосовно моменту переходу права власності на автомобіль (справа № 911/1278/20, справа № 761/22937/18) сформована в тій частині, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту передачі майна від відчужувача до набувача, що в даній справі мало місце 29.08.2023 року і не заперечується сторонами по справі;

- враховуючи той факт, що відповідно до закону позивач вже є власником транспортного засобу, починаючи з 29.08.2023 року, звертаємо увагу суду, що такий спосіб захисту прав не є ефективним;

- для цілей підтвердження права власності позивача перед територіальним сервісним центром МВС, рішення суду про визнання права власності поряд із договором лізингу, купівлі-продажу та актом приймання передачі транспортного засобу - є абсолютно рівноцінними документами, що посвідчують перехід права власності від відповідача до позивача. Судовим процесом фактично здійснюється спроба підтвердити факт переходу права власності на підставі договору фінансового лізингу;

- Банк не припинить перебувати в реєстрі боржників за результатом з розгляду цієї справи;

- саме територіальним сервісним центром ГСЦ МВС відмовлено позивачу у перереєстрації права власності на транспортний засіб, таким чином, державний орган не визнав право власності позивача на підставі поданих документів. В цей час факт такої відмови жодним чином не спростовує чинність поданих документів та факт переходу права власності;

- відповідач (банк) прав позивача не порушував, не оспорював, в реєстрації не відмовляв. Доказів порушених або невизнаних прав позивача з боку АТ КБ "ПриватБанк" у матеріалах справи та у позовній заяві відсутні.

Позиція третьої особи.

Третя особа у своїх письмових пояснення зазначає, що перевіркою відомостей щодо відкритих виконавчих проваджень стосовно власника АТ КБ "ПРИВАТБАНК", у Єдиному реєстрі боржників встановлено більш 200 записів у реєстрі.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірок, визначених пунктом 15 Порядку № 1388. Перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, не здійснюється.

Позивачем не висунуто до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) жодних позовних вимог, які б свідчили про порушення його прав та законних інтересів, адже адміністратори діяли в межах норм спеціального законодавства у сфері державної реєстрації/ перереєстрації транспортних засобів.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

27.08.2021 між Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАВАНЬ АГРО" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №OD01FLOWW9LA4-1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується набути у власність у ТОВ "ВіДі Пальміра" (продавець) предмет(ти) лізингу (далі - майно) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій (далі - додаток № 1) та передати його в користування лізингоодержувачу на строк, визначений у цьому договорі, а лізингоодержувач зобов`язується сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору строк лізингу - 24 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акта прийому-передачі майна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що загальна вартість майна за цим договором становить 1544612,62 грн з ПДВ, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 2722,62 грн.

Згідно з п. 2.2 договору розмір, структура та строки сплати лізингових платежів встановлюються цим договором та додатком № 2 до нього.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що протягом усього строку цього договору майно є власністю банку. Майно переходить у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим Договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.

У п. 4.3 договору визначено, що цей договір є належною і достатньою підставою для переходу майна у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за договором. Укладення додаткових договорів тощо для переходу майна у власність лізингоодержувача не вимагається.

У підп. 6.2.1 п. 6.2 договору встановлено обов`язок банку із придбання у зазначеного лізингоодержувачем у заявці продавця у власність майна, передання його в платне користування лізингоодержувачу на умовах цього договору відповідно до додатку № 1, в обумовлені договором строки, а також після сплати всієї суми лізингових та інших платежів, передбачених договором, передання майна у власність лізингоодержувача з урахуванням умов, передбачених п. 4.1 цього договору.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за ним.

У Специфікації майна, яка є додатком № 1 до договору, сторони погодили характеристику майна, а саме: найменування майна - TOYOTA LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, серійний номер - JTEBU3FJ80K206326, рік виробництва - 2021.

Транспортний засіб зареєстрований за банком, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , виданим ТСЦ № 5142.

Позивач виконав свої зобов`язання перед банком за договором та здійснив на користь відповідача передбачені договором платежі, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 29.08.2023.

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 29.08.2023 № OD01FLOWW9LA4-1, здійснено приймання-передачу транспортного засобу.

29.08.2023 банк видав наказ № OD01FLOWW9LA4-1, яким наказав головному бухгалтеру банку зняти транспортний засіб з балансу банку для подальшої перереєстрації на позивача, доручено перереєстрацію транспортного засобу у сервісному центрі МВС - директору позивача.

29.08.2023 банком видано довіреність, якою директор позивача уповноважений на здійснення від імені банку перереєстрації транспортного засобу та надано позивачу пакет документів для переоформлення транспортного засобу.

Позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 5152 для проведення перереєстрації транспортного засобу.

Територіальний сервісний центр МВС № 5152 листом вих № 31/30/5152-14280-2025 від 30.09.2025 відмовив у перереєстрації транспортного засобу на підставі того, що станом на 30.09.2025 в Єдиному реєстрі боржників наявні 102 записи про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення коштів з власника транспортного засобу: ПАТ КБ "ПриватБанк" та повідомив, що перереєстрація транспортного засобу можлива за умови відсутності записів в Єдиному реєстрі боржників щодо власника ТЗ (ПАТ КБ "ПриватБанк").

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що попри належне виконання своїх зобов`язань за договором не може, з незалежних від нього причин, здійснити перереєстрацію транспортного засобу, що в свою чергу порушує право власності позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Положеннями статей 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом із тим, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Згідно з приписами статті 392 ЦК України позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою.

За правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17 та від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Суд звертається до власних правових позицій з цього приводу (mutatis mutandis пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17).

На підтвердження належності позивачу права власності на транспортний засіб ТOYOTA LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, ідентифікаційний номер транспортного засобу: JTEBU3FJ80K206326 позивач долучив до матеріалів справи: договір фінансового лізингу, акт приймання-передачі транспортного засобу, акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, якими засвідчено факт належного і повного виконання сторонами умов цього договору.

Позивачем не заперечується факт передачі відповідачем повного пакету документів для здійснення перереєстрації транспортного засобу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в сервісних центрах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється (п.7 Порядку).

Отже, як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статтей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Подібний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №911/1278/20.

Крім того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що погоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 278/3640/18 (провадження № 61-11481св20), в якій, аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України "Про дорожній рух", суд зазначив: "…правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує". Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону України "Про дорожній рух" викладено Верховним Судом також у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 910/11266/17, від 21 травня 2019 року у справі № 912/1426/18 та від 30 липня 2019 року у справі № 905/1053/18.

Отже, позивач набув право власності на транспортний засіб марки ТOYOTA LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, ідентифікаційний номер транспортного засобу: JTEBU3FJ80K206326 на підставі договору фінансового лізингу№OD01FLOWW9LA4-1 від 27.08.2021, а також у зв`язку з підписанням 29.08.2023 сторонами акту приймання-передачі вказаного транспортного засобу, у якому сторони зафіксували перехід права власності на транспортний засіб.

Відповідач підтверджує та не заперечує, що з 29.08.2023 позивач є власником спірного транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У даному випадку позивач вважає своє право власності порушеним внаслідок неможливості його перереєстрації.

Однак, як зазначив суд вище, право власності набуто позивачем 29.08.2023, та таке набуття не залежить від перереєстрації ТЗ.

Суд зазначає, що позивачу було відмовлено у перереєстрації транспортного засобу саме через перебування відповідача у Єдиному реєстрі боржників, а не через наявність сумнівів щодо права власності позивача на транспортний засіб або відсутність документів для підтвердження права власності позивача на транспортний засіб.

Знаходження відповідача у Єдиному реєстрі боржників не свідчить про невизнання чи оспорення відповідачем права власності позивача на спірний транспортний засіб.

В даному випадку позивач не оскаржує прийняте ТСЦ МВС № 5152 рішення щодо відмови у здійсненні перереєстрації транспортного засобу, а просить визнати за собою право власності, яке не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що відповідно до п. 8 Порядку рішення суду про визнання права власності та договір лізингу є рівнозначними документами, які підтверджують перехід права власності.

Наявність рішення суду про визнання права власності на спірний транспортний засіб не усуне обставину, яка стала підставою для відмови у перереєстрації транспортного засобу.

Слід зазначити, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 р. у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 р. у справі № 925/642/19).

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У цьому випадку обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, за наслідками розгляду спору відповідач не припинить перебувати в реєстрі боржників та відповідно не відпаде підстава, відповідно до якої ТСЦ МВС № 5152 відмовив у перереєстрації транспортного засобу.

Саме по собі встановлення судом факту, що має юридичне значення (підтвердження права позивача на транспортний засіб) не стосується захисту права цивільного та не спроможне відновити порушені права позивача за даних обставин,

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для звернення позивача за захистом свого права власності до відповідача в судовому порядку відповідно до статей 16, 392 ЦК України, скільки відповідачем не оспорюється право позивача на автомобіль марки ТOYOTA LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , як і не ставиться під сумнів дійсність документів, відповідно до яких позивачу передано у власність вказаний автомобіль.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАВАНЬ АГРО" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання права власності на придбаний автомобіль: марки TOYOTA, тип: LAND CRUISER 150 PRADO 7C_4.0 6 A/T, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати з розгляду справи покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02.02.2026.

Суддя С.О. Турчин