ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4284/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, )
до Науково-виробничого об`єднання "Електр" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (61012, м. Харків, вул. Конторська, 9, )
про стягнення 27 903,69грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 27 903,69грн за теплову енергію, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: жовтень 2023 квітень 2025 року.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40грн позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 05.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, вважає наведені у позовній заяві твердження позивача необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Як зазначає відповідач, позивачем було безпідставно застосовано формули, що ґрунтуються на нормативному тепловому навантаженні та розрахункових параметрах (температура, тривалість опалювального періоду). Оскільки у будинку наявний справний вузол комерційного обліку теплової енергії, на думку відповідача, позивач зобов`язаний був взяти за основу фактично спожитий обсяг, зафіксований цим приладом. Застосування нормативних формул в умовах працюючого комерційного вузлу обліку свідомо призводить до викривлення даних про фактичне споживання та взагалі необґрунтованої суми заборгованості.

Позивач не надав суду жодних доказів того, що вузол комерційного обліку був відсутній, вийшов з ладу тощо, як того вимагає ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач не заперечує проти необхідності сплати фактично спожитої та правильно розподіленої теплової енергії. Однак, розмір заявленої до стягнення суми не відповідає дійсному обсягу споживання, оскільки базується на розрахункових (нормативних) показниках, а не на фактичних показаннях приладу обліку.

Щодо відсутності доказів надання послуг з постачання теплової енергії відповідач зазначає про те, що надані позивачем акти виконаних робіт по наданню послуг з постачання теплової енергії за спірний період є односторонніми документами, де міститься підпис виключно уповноваженого представника КП "Харківські теплові мережі", графа "Споживач" у всіх без виключення наданих копіях актів є порожньою - підписи та печатки відповідача відсутні. До позовної заяви не додано жодного доказу (опису вкладення, фіскального чека, повідомлення про вручення, скріншоту електронної пошти тощо), який би підтверджував факт направлення або вручення щомісячних рахунків за спірний період відповідачу.

Оскільки позивачем не надано доказів узгодження обсягів наданих послуг та доказів виставлення рахунків на оплату у строки та в спосіб, передбачений п.33 договору, відповідач вважає, що у нього не виникло прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст.612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

19.12.2025 позивач надав суду уточнену позовну заяву з посиланням на те, що ним при виготовленні позову в його тексті здійснена технічна описка, а саме не видалений фрагмент іншої заяви, у зв`язку з чим третій абзац, в якому зазначено, що оскільки будинки обладнані приладами обліку споживання теплової енергії, тому розрахунки вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснюються відповідно до показників приладів обліку, позивачем виключено.

У відповіді на відзив відповідача на позов позивач, не погоджуючись із запереченнями відповідача, посилається на те, що нарахування за спожиту теплову енергію по нежитлових приміщеннях НВО "Електр" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю виконуються згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих в будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.

Від відповідача жодного звернення на адресу позивача з питань надання послуг чи отримання інформації щодо обсягів наданих послуг, неотримання рахунків за надані послуги не надходило. Здійснення відвідачем часткової оплати заборгованості підтверджує той факт, що ним отримувалися послуга, рахунки щодо сплати нарахувань, акти звірки тощо у відповідності до умов договору. До матеріалів справи надано детальний розрахунок суми заборгованості із зазначенням загальнобудинкової площі, опалювальної площі нежитлових приміщень, що дорівнює площі нежитлового приміщення з транзитними мережами опалення відповідача, формули (розрахунок) визначення максимального тепло навантаження будинку, формули (розрахунок) визначення обсягів спожитої теплової енергії на опалення приміщень з транзитними мережами опалення/загально будинкові потреб, з урахуванням нормативно-правових актів, що регулюють дану сферу послуг, що, на думку позивача, спростовує твердження відповідача щодо його відсутності.

З огляду на викладене, позивач повністю відхиляє позицію відповідача, вважає її хибною, не підтвердженою жодним доказом, жодною нормою права, а позовні вимоги щодо стягнення боргу у розмірі 27 903,69грн обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню на користь позивача.

Не погоджуючись із правовою позицією позивача, відповідач надав суду заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких зазначає, що факт наявності приладу обліку теплової енергії за адресою станом на цей час підтверджується фотозображеннями та відеозаписами, зробленими представником відповідача 25.12.2025 у приміщенні котельної. Так, на фотозображеннях зафіксовано, що у приміщенні котельної наявний лічильник теплової енергії SUPERCAL 531 LBTT Dn 65. Таким чином, з моменту встановлення у будівлі приладу обліку позивач повинен був визначати обсяг відповідної комунальної послуги виключно за показаннями лічильника, тобто за фактично спожитий обсяг, у зв`язку з чим відповідач не визнає наданий представником позивача розрахунок в повному обсязі.

Щодо відсутності претензій та часткової сплати послуг, на які посилається позивач, відповідач зазначає про те, що його представник неодноразово звертався до позивача щодо незгоди із наданими позивачем рахунками та розрахунками обсягу споживання. Відповідач ніколи не заперечував щодо необхідності сплати коштів за належно визначений обсяг спожитої теплової енергії, саме тому він продовжував щомісячно сплачувати послугу, однак у меншому розмірі. Як зазначає відповідач, факт часткової оплати послуг жодним чином не підтверджує згоду відповідача із наданим позивачем розрахунком.

Також відповідач наголошує на тому, що позивач не довів факт відсутності чи несправності вузла комерційного обліку, що свідчило б про правомірність розрахунку обсягу спожитої теплової енергії саме за Методикою.

Позивач у додаткових поясненнях на заперечення відповідача, посилається на те, що вказаний відповідачем лічильник теплової енергії SUPERCAL 531, який встановлений в приміщенні котельні використовується КП "Харківські теплові мережі" не як комерційний, а як технологічний для контролю роботи обладнання на відповідність режимним картам. Житловий будинок по вул. Конторська, 9, станом на 30.12.2025 не обладнано комерційним вузлом обліку теплової енергії.

Щодо періоду заборгованості та наданих підписаних рахунків позивач зазначає, що надані копії рахунків, які частково підписані споживачем (за жовтень 2023, листопад 2023 року, січень 2024 року, квітень 2024 року) з жовтня 2023 по квітень 2025 саме відносяться до часових меж спірного періоду, у зв`язку з чим, твердження відповідача, що після виникнення спору у лютому 2024 року представник відповідача припинив підписувати отримані від позивача рахунки, спростовується наданим доказом, а саме узгодженим сторонами рахунком за квітень 2024 року.

Відповідач у письмових поясненнях від 14.01.2026 заперечує даний факт, та зазначає, що зміст актів наданих послуг та рахунків взагалі не стосується розміру заборгованості, що є предметом спірних відносин. З долученого до позовної заяви розрахунку вартості заборгованості вбачається, що жодних показань вузла обліку при визначенні обсягу спожитої теплової енергії позивачем не використовувалось, що свідчить про порушення останнім вимог Методики, а отже й неправильність такого розрахунку.

Відповідач наголошує на тому, що вказаний ним пристрій безпосередньо є вузлом обліку тепла: верхній прилад рахує обсяг теплової енергії, а нижній керує насосом, що свідчить про фактичне постійне здійснення обліку за адресою: м. Харків, вул. Конторська, 9.

Також відповідач посилається на суперечливу та непослідовну поведінку позивача, що, на думку відповідача, є зловживанням процесуальними правами, порушує принцип правової визначеності та унеможливлює ефективний захист своєї позиції відповідачем.

Що стосується періоду нарахування заборгованості, відповідач звертає увагу на те, що зі змісту позовних вимог вбачається, що спірний період становить жовтень 2023 - квітень 2025 року, в той час як у всіх процесуальних документах, зокрема й тексті позовної заяви позивач визначає інший період, а саме жовтень 2024 квітень 2025. Щодо підписаних рахунків, то відповідач зазначає, що вказані рахунки були підписані, оскільки позивачем було здійснено перерахунок та зменшено суму заборгованості, з чим представник відповідача погодився.

Узгоджений сторонами та підписаний рахунок у квітні 2024 року в матеріалах справи не міститься, в той же час вказаний рахунок не стосується плати за послугу з постачання теплової енергії. Акт-рахунок № 17601-1904-0 від 30.04.2024 формувався позивачем за вартість послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а отже також не стосується плати за фактичне постачання теплової енергії.

Оскільки позивачем не було долучено вказаних документів, однак вони згадані позивачем, з метою підтвердження наведених обставин, відповідач просить суд поновити строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи їх копії.

Розглянувши клопотання відповідача, суд керується наступним.

Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву (ч.3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущений строк. Пропуск строку, встановленого законом учаснику справи для подання доказів, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію (ч.1, ч.4, ч.5 ст.119 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд визнає поважними причини неподання відповідачем доказів у встановлений законом строк, у зв`язку з чим його клопотання підлягає задоволенню, надані докази долучаються до матеріалів справи.

Від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній наполягає на тому, що зазначений відповідачем прилад не призначений для здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію та не використовується як вузол комерційного або розподільного обліку. Також у додаткових поясненнях від 23.01.2026 позивач посилається на те, що технологічний прилад обліку не може використовуватися як комерційний, якщо він не входить до складу вузла комерційного обліку; не прийнятий в експлуатацію у встановленому законодавством порядку; не визначений у проєктній та договірній документації як комерційний; його показання не погоджені сторонами як підстава для розрахунків. До виконання цих умов прилад залишається технологічним. Встановлення технологічного приладу обліку теплової енергії за адресою: м. Харків, вул. Конторська, 9 здійснювалося з метою внутрішнього контролю та аналізу споживання теплової енергії; контролю режимів роботи системи теплопостачання; виявлення та аналізу теплових втрат; балансування та оптимізації роботи інженерних систем будівлі; отримання довідкової (аналітичної) інформації для експлуатаційних та технічних потреб.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи по суті спору не надходило.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) відповідно до п.1.1 Статуту, засновано на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та інших законодавчих актів України, та згідно рішення XVI сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про комунальну власність м. Харкова" № 191/03 від 24.09.2003 належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Метою діяльності Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" є задоволення потреб населення м. Харкова, державних, кооперативних, суспільних, приватних підприємств і організацій у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємств, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2025 Науково-виробниче об`єднання "Електр" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач) є власником нежитлових приміщень напівпідвальної частини № 1-8, 5а, 5б в житловому будинку літ. "А-4" загальною площею 101,0кв.м за адресою: вул. Конторська, 9 в м. Харкові.

Вищезазначені нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: вул. Конторська, 9 в місті Харків, є вбудованими в чотириповерховий житловий будинок та знаходяться у тепловому контурі житлового будинку. Окремий тепловий ввід у приміщення відсутній. Підключення та відключення послуг з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення здійснюється разом з житловим будинком.

Таким чином, система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будівлі в цілому.

Житловий будинок по вул. Конторська, 9 не обладнано комерційним вузлом обліку теплової енергії.

Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а постачання гарячої води цілодобово, що підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваних сезонів 2023-2024, 2024-2025.

На підставі ч.5 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) (далі Правила) на офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі договір).

Цей договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021 та укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

За умовами п.4 договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Факт споживання відповідачем послуги з постачання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону, які підписані та скріплені печатками уповноважених представників позивача та балансоутримувача будинку.

Відповідно до п.5 договору позивач зобов`язався надавати відповідачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а відповідач своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

У п.32 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Позивач, відповідно до п.33 договору, зобов`язався формувати та надавати рахунок на оплату спожитої послуги відповідачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

За умовами п.34 договору відповідач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування (п.30 договору).

Відповідно до положень п.51 договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Оскільки нежитлові приміщення за вказаною адресою розташовані в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу здійснюється на підставі договору.

За розрахунком позивача станом на подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17601-1904) обліковується залишок заборгованості за теплову енергію, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення за договором за період з жовтень 2023 по квітень 2025 року, в сумі 27 903,69грн.

Нарахування за спожиту теплову енергію по нежитлових приміщеннях відповідача здійснено позивачем згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих в будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.

Позивач зазначає, що відповідачу направлялися рахунки-фактури на оплату, проте докази їх направлення в матеріалах справи відсутні.

При цьому відповідач у адвокатському запиті від 25.12.2025 не заперечує факт отримання у період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року рахунків про оплату за послугу постачання теплової енергії, проте не погоджується з використанням розрахункового методу визначення обсягу спожитої теплової енергії.

На адресу відповідача позивачем направлялось досудове повідомлення № 185 від 29.08.2025 та акт звіряння станом нa 01.01.2025 та на 01.08.2025 про сплату заборгованості в розмірі 27 903,69грн y десятиденний строк, яке залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані до матеріалів справи та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними (ст.633 Цивільного кодексу України).

Приписами ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За частиною 1 ст.641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (із змінами) (далі - Правила) затверджено типовий договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Пунктом 13 Правил визначено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України Про електронну комерцію (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).

За приписами п.14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики.

Пункт 24 Правил передбачає, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Статтею 38 Правил визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

На офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Вказаний договір є публічним договором приєднання.

Позивачем належним чином доведено факт споживання відповідачем теплової енергії за період жовтень 2023 квітень 2025 року за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази на підтверджння факту подачі теплоносія до систем опалення житлового будинку (факт надання послуги), суд вважає, що відповідач є таким, що приєднався до умов публічного договору приєднання з надання відповідних житлово-комунальних послуг та в нього виникає обов`язок щодо оплати наданих послуг з постачання теплової енергії, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у відповідності до типового публічного договору приєднання.

За абзацом 1 п.19 та п.20 Правил № 830, облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315 (далі Методика № 315).

Методика № 315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

У відповідності до п.3 Розділу 1 Методики № 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/ будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Необхідність застосування цієї Методики визначено і умовами індивідуального договору (п.11), зважаючи на що її дотримання для розрахунку розміру позовних вимог відносно періоду жовтень 2023 квітень 2025 року вимагається ст.629 Цивільного кодексу України.

Відповідач зобов`язання за публічним договором по оплаті наданих позивачем послуг не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 27 903,69грн за теплову енергію, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: жовтень 2023 квітень 2025 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на наявність комерційного вузла обліку (лічильник теплової енергії SUPERCAL 531) та його належне функціонування, у зв`язку з чим, на думку відповідача, позивач зобов`язаний був взяти за основу фактично спожитий обсяг, зафіксований цим приладом. На підтвердження викладених обставин відповідачем надано суду фотозображення, зроблені представником відповідача 25.12.2025 у приміщенні котельної.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Факт наявності у приміщенні котельної лічильника теплової енергії SUPERCAL 531 LBTT Dn 65 позивачем не заперечується, при цьому, як зазначає позивач, встановлений в приміщенні котельні прилад обліку теплової енергії SUPERCAL 531 використовується КП "Харківські теплові мережі" для контролю роботи обладнання на відповідність режимним картам. Даний лічильник встановлений відповідно до п.7.2.28 Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України 14.02.2007 № 71. Зазначений прилад не призначений для здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію та не використовується як вузол комерційного або розподільного обліку.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 № 270 затверджено Порядок прийняття приладу обліку на абонентський облік, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.11.2018 за № 1304/32756.

З аналізу норм даного Порядку вбачається, що вузол обліку теплової енергії набуває статусу комерційного з моменту його прийняття на абонентський облік оператором зовнішніх інженерних мереж. Це відбувається після встановлення, перевірки відповідності проєктній документації, опломбування та підписання акта введення в експлуатацію.

За приписами ст.73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів того, що лічильник теплової енергії SUPERCAL 531 LBTT Dn 65, встановлений у приміщенні котельної, набув статусу комерційного, його прийнято на абонентський облік оператором зовнішніх інженерних мереж матеріали справи не містять. Даний факт відповідачем не спростований. Також матеріали справи не містять акт введення в експлуатацію даного лічильника, як це передбачено Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік.

Надані відповідачем до матеріалів справи фотозображення лічильника теплової енергії SUPERCAL 531 LBTT Dn 65 не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.76 Господарського процесуального кодексу України, на підставі яких можна встановити факт введення в експлуатацію лічильника, та набуття ним статусу комерційного.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку такими доказами є перевірка відповідності лічильника проєктній документації, його опломбування та підписання акту введення в експлуатацію.

Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень таких доказів суду надано не було, в матеріалах справи вони також відсутні. При цьому позивач зазначає про те, що даний лічильник, відповідно до вимог чинного законодавства, статусу комерційного не набув, він не опломбований, акт введення в експлуатацію даного лічильника позивачем не складався.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, надані позивачем на підтвердження своїх доводів, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на спростування викладених позивачем обставин.

Таким чином, оскільки житловий будинок по вул. Конторська, 9, не обладнано комерційним вузлом обліку теплової енергії, позивачем здійснено розрахунки щодо споживання теплової енергії, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання у відповідності до Методики № 315, яка є обов`язковою для позивача при проведені нарахувань та перерахунків.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем послуги з постачання теплової енергії та наявність у останнього перед позивачем заборгованості на суму 27 903,69грн.

Щодо періоду заборгованості та відсутності доказів направлення рахунків на адресу відповідача, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості саме за період жовтень 2023 квітень 2025 року, про що зазначено позивачем у прохальній частині позовної заяви. Позивачем розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, здійснений саме за період жовтень 2023 квітень 2025 року, надані позивачем докази охоплюють саме цей період, а тому суд дійшов висновку, що зазначення позивачем у тексті позовної заяви періоду "жовтень 2024 квітень 2025" є технічною опискою, у зв`язку з чим заперечення відповідача в цій частині судом не приймаються.

Що стосується посилання відповідача на те, що через відсутність доказів виставлення позивачем рахунків на оплату у строки та спосіб, передбачений п.33 договору, у нього не виникло прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає їх безпідставними, оскільки, як вже було встановлено судом, у п.34 індивідуального договору чітко визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу, а тому строк здійснення відповідачем оплати за цим договором не залежить від отримання/неотримання ним рахунку.

Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься адвокатський запит від 25.12.2025, із змісту якого судом вбачається, що відповідач визнає факт отримання рахунків на оплату за надані позивачем послуги.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених Господарським процесуальним кодексом України. Інші заперечення відповідача не спростовують висновків суду під час прийняття рішення у даній справі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Науково-виробничого об`єднання "Електр" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (61012, м. Харків, вул. Конторська, 9, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) - 27 903,69грн заборгованості за теплову енергію, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: жовтень 2023 квітень 2025 року, 2 422,40грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "03" лютого 2026 р.

СуддяТ.А. Лавренюк