ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3711/20(916/1563/25)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Я.Ф. Савицького, А.І. Ярош,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників учасників справи:

від позивача: В.Д. Дарієнко

від відповідача: В.І. Пивоваров

від третіх осіб:

1)Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області: не з`явився

2)Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» та арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 (суддя В.Д. Найфлейш, м.Одеса, повне рішення складено 07.11.2025)

у справі №916/3711/20(916/1563/25)

за позовом: ОСОБА_1 в особі арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

за участю третіх осіб на стороні відповідача:

1)Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області;

2)Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання припиненим права вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію

в межах справи №916/3711/20

за заявою: ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та історія справи

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ) звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2021, серед іншого, відкрито провадження у справі №916/3711/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №284 від 31.05.2013р.).

В подальшому ОСОБА_1 в особі арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про:

-визнання припиненим права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 на підставі договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2019;

-скасування рішення про держану реєстрацію та їх обтяження, індексний номер: 74047986 від 10.07.2024 12:41:50, державного реєстратора Карпенка Анатолія Анатолійовича, Лиманська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, та вилучення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на відповідне нерухоме майно і поновлення в реєстрі попереднього запису про право власності на вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав вимоги до ОСОБА_1 , останнє незаконно та без будь-яких правоустановчих документів зареєструвало за собою право власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в межах справи №916/3711/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та присвоєно справі №916/3711/20(916/1563/25).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.10.20251 у справі №916/3711/20(916/1563/25) позовну заяву ОСОБА_1 в особі арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про визнання припиненим права вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74047986 від 10.07.2024 12:41:50, державного реєстратора Карпенка Анатолія Анатолійовича, Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області, про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, з поновленням в реєстрі попереднього запису про право власності на вказану квартиру. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на користь арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Судове рішення мотивоване встановленням обставин неправомірності дій реєстратора щодо реєстрації майна боржника, який перебуває у процедурі банкрутства, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», без врахування процедур і положень Кодексу України з процедур банкрутства, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, що є підставою для скасування державної реєстрації, з огляду на що наявні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. Водночас у задоволенні вимоги позивача про визнання припиненим права вимоги місцевим господарським судом відмовлено з огляду на обрання позивачем невірного способу захисту.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що на момент відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 спірна квартира вже їй не належала, оскільки право власності на неї було припинено на користь іпотекодержателя рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351/14-ц, при цьому мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на майно, яке не є майном боржника та не входить до складу ліквідаційної маси, а тому не може бути підставою для скасування реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс».

Також скаржник звернув увагу на те, що реєстраційна дія від 10.07.2024 не є новим зверненням стягнення, а є лише виконанням вказаного судового рішення та оформленням вже набутого речового права іпотекодержателя.

За наведеного, на переконання скаржника, висновки суду першої інстанції, що реєстрація вказаної квартири за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» порушує норми Кодексу України з процедур банкрутства та мораторій, є безпідставними, такими, що суперечать преюдиційним обставинам та правовим позиціям Верховного Суду у праві №916/3711/20.

Поряд з цим апелянт зазначив про недоведеність порушеного або оспорюваного права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позиція ОСОБА_1 щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судовими рішеннями у справі №916/3711/20 та №521/12351/14-ц не підтверджується право власності на спірне майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», а також право вимоги останнього до неї.

Позиція арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що вважає законним і правильним лише пункт 2 рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 із редакційними правками, а пункти 1, 3 та 4 вважає такими, що підлягають скасуванню із винесенням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

На переконання арбітражного керуючого, обґрунтованим та ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є визнання припиненим права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» і вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про право власності на спірне майно і про поновлення попереднього запису про право власності ОСОБА_1 на спірне майно, водночас задовольнивши лише вимогу позивача про скасування рішення про державну реєстрацію, господарський суд безпідставно залишив без вирішення питання про визнання припиненим права вимоги.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.

Арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. також не погодився з ухваленим рішенням суду, у зв`язку з чим подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначив, що задовольнивши лише вимогу позивача про скасування рішення про державну реєстрацію, господарський суд залишив без вирішення питання про визнання припиненим права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», що надає останньому можливість продовжувати вимагати задоволення своїх вимог тим чи іншим способом, та не врахував, що спосіб захисту порушеного права обрано позивачем з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у постановах від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц та від 15.09.2022 у справі №910/12525/20.

Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» щодо апеляційної скарги арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» просило відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є власником спірного майна, не довела існування жодного порушеного або оспорюваного цивільного права, а тому в розумінні статей 15, 16 Цивільного кодексу України та практики Верховного Суду у неї відсутнє право на судовий захист, враховуючи, що об`єктом судового захисту можуть бути лише порушені, невизнані або оспорювані права, при цьому реєстрація права власності на спірну квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» відбулась на підставі чинного судового рішення.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» подано представником через систему «Електронний суд» 18.11.2025, зареєстровано судом 19.11.2025 за вх.№4674/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 для розгляду справи №916/3711/20(916/1563/25) сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: Я.Ф. Савицького, А.І. Ярош.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/3711/20(916/1563/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

25.11.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25).

Апеляційна скарга подана арбітражним керуючим 24.11.2025 через систему «Електронний суд», зареєстрована судом 25.11.2025 за вх.№4764/25.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.11.2025 для розгляду скарги за вх.№47641/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: суддів: Я.Ф. Савицького, А.І. Ярош.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

01.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25). Встановлено учасникам справи строк до 23.12.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 03.02.2026 о 14:30 год.

Іншою ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25). Встановлено учасникам справи строк до 23.12.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) об`єднано з апеляційним провадженням за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25), а також вирішено розглянути апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. розглянути одночасно з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» у судовому засіданні 03.02.2026 о 14:30 год.

18.12.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» подано відзив на апеляційну скаргу Дарієнка В.Д. (вх.№4674/25/Д2 від 18.12.2025).

22.12.2025 Яворською Н.М. подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (вх.№4674/25/Д3 від 22.12.2025).

23.12.2025 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (вх.№4674/25/Д4 від 23.12.2025).

28.12.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» подано додаткові пояснення (вх.№4674/25/Д5 від 29.12.2025 та вх.№4674/25/Д6 від 29.12.2025), які у судовому засіданні 03.02.2026 протокольною ухвалою суду були залишені без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частини друга четверта статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

В свою чергу, відповідно до статей 258 та 263 Господарського процесуального кодексу України заявами по суті справи на стадії апеляційного провадження є саме апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що у апеляційному провадженні заявами по суті справи є апеляційна скарга і відзив на апеляційну скаргу, а також беручи до уваги, що додаткові пояснення були подані до Південно-західного апеляційного господарського суду поза межами строку на подання відзивів та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань (до 23.12.2025), апелянт не просив поновити чи продовжити цей строк, а також не просив дозволу подати додаткові письмові пояснення, а Південно-західний апеляційний господарський суд не визнавав необхідним їх одержання від учасників справи та не призначав строк для їх подання, відповідно до частини другої статті 118 Господарського процесуального кодексу України додаткові пояснення підлягають залишенню без розгляду. Наведене також логічно вичерпує потребу аналізу цих пояснень відповідача.

У судовому засіданні, яке за клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» проводилось в режимі відеоконференції, скаржники надали усні пояснення, відповідно до яких підтримали правові позиції у справі.

Треті особи про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, проте участі не брали.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України участь в судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Апеляційний суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови учасникам для представлення своєї позиції, тоді як відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, позиція позивача викладена письмово у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників третіх осіб.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Обставини справи

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено учасниками справи, 17.01.2007 між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №707 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 , що діяв на підставі довіреності від 29.12.2006, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. за реєстром №3766, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит в іноземній валюті в сумі 47000 (сорок сім тисяч) доларів США.

Відповідно до пункту 1.1. договору вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 237350 (двісті тридцять сім тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Згідно із пунктом 1.1.1. та пунктом 1.1.2. договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: 252 місяців. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 17.01.2028, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме, однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

За умовами пункту 10.1. договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку.

Строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі її нарахування (пункт 10.5. договору).

Також, 17.01.2007 між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №707 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 , що діяв на підставі довіреності від 29.12.2006, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. за реєстром №3766, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит в національній валюті в сумі 1307 грн. 11 коп. з підстав, визначених пунктом 1.3. договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме, однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

За умовами пункту 9.1. договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку.

Відповідно до пункту 9.5. договору строк його дії встановлюється з дня укладання цього договору і до погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі її нарахування.

В той же день, 17.01.2007 між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: Приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д., відповідно до умов пункту 1.1. якого ОСОБА_3 передає в іпотеку нерухоме майно квартиру, що складається з 1 житлової кімнати та підсобних приміщень, а саме: 1 коридор, 2 жила, 3 кухня, 4 санвузол, загальною площею 32,7 кв.м, що належить ОСОБА_3 на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту незалежного оцінщика, становить 343976,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. іпотечного договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0 та договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №, іменовані у подальшому як кредитний договір.

Згідно із пунктами 2.1.1., 2.1.2. іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

За умовами пункту 4.1. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Зазначені вище договори належним чином посвідчено сторонами, скріплено їх підписами та печатками.

Надалі, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та 08.12.2011 між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за зобов`язаннями, які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 17.01.2007, укладеного з ОСОБА_3 , яка в подальшому, у зв`язку із укладенням шлюбу, змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 2949, 2950, виданий 08.12.2011, видавник: приватний нотаріус КМНО Шевченко Д.Г., іпотекодержатель: «УкрСиббанк» Акціонерний комерційний інноваційний банк, , адреса: м. Харків, проспект Московський, буд. 60, змінено на іпотекодержатель: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», , країна реєстрації: Україна.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_6 умов договору про надання споживчого кредиту, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В., яка 18.06.2013 вчинила виконавчий напис нотаріуса №1448.

21.03.2014 було відкрито виконавче провадження №42626721 з примусового виконання напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 18.06.2013 №1448 про стягнення з боржниці грошової суми у розмірі 520058 грн. 79 коп.

29.05.2018 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/12351/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0, в загальному розмірі станом на 05.05.2014 року 70309 (сімдесят тисяч триста дев`ять) доларів США 09 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (100 доларів США 1140 грн) складає 801523 (вісімсот одна тисяча п`ятсот двадцять три) гривні 63 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17.01.2007 №б/н, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», а саме, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_6 передати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об`єкт нерухомості та інші документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно». В іншій частині вимог відмовлено.

15.11.2019 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» було укладено договір №2083/К купівлі-продажу прав вимоги, за яким Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» було набуто право вимоги до боржника ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0 та іпотечним договором від 17.01.2007, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: Приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д., що вбачається з додатку №1 та додатку №2 до зазначеного вище договору.

Відповідно до пункту 1.1. договору №2083/К за цим договором в порядку та на умовах, визначених ним, Акціонерне товариство «Дельта Банк» передає у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, крім іншого, право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1, додатку №2 до цього договору; право набути у власність гроші та/або майно на підставах, наведених у додатку №1, додатку №2 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/ нікчемності укладених договорів.

27.02.2020 ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/12351/14-ц замінено стягувача у цивільній справі №521/12351/14-ц з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав кредитора відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 №2083/К.

14.09.2020 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/8441/20 замінено стягувача у виконавчому провадженні №42626721 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 18.06.2013 №1448.

24.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою (вх. № 3841/20) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

26.01.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області, серед іншого, відкрито провадження у справі №916/3711/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.

22.02.2021 за вх.№3-117/21 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника ОСОБА_6 на загальну суму 2893196,15 грн, яка мотивована тим, що боржником не було погашено існуючу заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0.

11.11.2021 арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою (вх. №3-746), у якій просив визнати недійсним договір №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», з посиланням на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» придбало у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» зобов`язання ОСОБА_1 , які вже було погашено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351-ц. Також, окрім зазначеного, арбітражний керуючий послався на низку підстав для визнання договору від 15.11.2019 №2083/К купівлі-продажу прав вимоги недійсним.

Ухвалою Господарського суду Одеської області у справі про неплатоспроможність №916/3711/20 від 25.01.2022, серед іншого, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (вх.№3-117/21 від 22.02.2021) з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму 2893196,15 грн відмовлено; визнано недійсним пункти 326, 326.1., 326.2. додатку №1, пункт 275 додатку №2 до договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (; вул. Коновальця (вул. Щорса), буд. 36-Б, місто Київ, 01133) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (; пр-т Степана Бандери, буд. 28 А, місто Київ, 04073), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. і зареєстрований в реєстрі за №2019 в частині передачі Акціонерним товариством «Дельта Банк» у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» прав вимоги до ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_4 ) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.01.2007 та іпотечним договором від 17.01.2007, реєстровий номер 77, завіреним приватним нотаріусом Ситніковою Ю.Д.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі №916/3711/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задоволено; ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/3711/20 в частині задоволення заяви арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», визнання недійсним пунктів 326, 326.1., 326.2. додатку №1, пункту 275 додатку №2 до договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на користь арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. судового збору та відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму 2893196 грн. 15 коп. (пункти 1, 2, 3, 4, 5 ухвали) скасовано; прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» відмовлено; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» із грошовими вимогами до ОСОБА_1 задоволено; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 2893196 грн. 15 коп. та 4540 грн судового збору; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Так, апеляційним судом зроблено висновок, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» було надано належні докази на підтвердження набуття прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що сторонами під час укладення договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 було дотримано його письмової форми та його нотаріально посвідчено у законодавчо визначеному порядку.

Крім того, судом встановлено, що рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351/14-ц виконано не було. Так, наявні матеріли справи не містять жодних доказів, зокрема відомостей із реєстрів, які б достеменно свідчили про те, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» або будь-якою іншою особою, окрім боржника, було зареєстровано право власності на іпотечне майно, та відповідно, реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Південно-західний апеляційний господарський суд наголосив, що теперішній іпотекодержатель, а саме, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення стягнення поза межами справи про банкрутство. З урахування наведеного, колегія суддів зазначила, що вважає необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із приписами чинного законодавства висновки суду першої інстанції з приводу того, що право захисту кредитора є реалізованим, враховуючи рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351/14-ц, а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не позбавлено реалізації свого права на звернення із заявою щодо державної реєстрації права власності на підставі даного рішення.

Постановою Верховного Суду від 30.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі керуючого реалізацією майна арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. за вх.№1733/2023 задоволено частково; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі №916/3711/20 в частині визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 2893196,15 грн та 4540 грн судового збору скасовано, а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду; у решті постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі №916/3711/20 залишено без змін.

Верховний Суд дійшов висновку, що сторонами під час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 №2083/К було дотримано його письмової форми та його нотаріально посвідчено у законодавчо визначеному порядку, що свідчить про правильність висновку суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 №2083/К недійсним. Крім того, касаційний суд зазначив про помилковість твердження, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351/14-ц виконано не було, оскільки зазначене вище рішення суду підлягає не виконанню в порядку виконавчого провадження (судом вже визнано право власності), а лише право власності підлягало державній реєстрації.

Тобто, Верховний Суд виснував, що факт набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно у цій справі підтверджено саме вказаним вище рішенням суду, а не державною реєстрацією такого майна за банком.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/3711/20 в частині відмови судом у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (вх.№3-117/21 від 22.02.2021) з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму 2893196 грн. 15 коп. залишено без задоволення; ухвалу попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/3711/20 в частині відмови судом у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (вх.№3-117/21 від 22.02.2021) з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму 2893196 грн. 15 коп. змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови Південно-західного апеляційного господарського суду із залишенням без змін резолютивної частини ухвали попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/3711/20 щодо відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (вх.№3-117/21 від 22.02.2021) з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму 2893196,15 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» право вимоги до боржника станом на час подання заяви Товариством про грошові вимоги до ОСОБА_1 в рамках справи про неплатоспроможність останньої, з огляду на наявність рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351-ц, яким фактично звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру боржника в рахунок погашення боргу останньої та ухвалу про заміну стягувача, не виникло з підстав реалізації таких вимог шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначив, що враховуючи той факт, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» рахується потенційна можливість здійснити державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» заявлені ним у межах справи про неплатоспроможність фізичної особи (стягнення коштів), не можуть бути виконані, оскільки вважаються такими, що погашені.

08.07.2024 державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенком Анатолієм Анатолійовичем в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» () на праві власності здійснено державну реєстрацію квартири (реєстраційний номером об`єкта нерухомого майна: 100).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на підтвердження наявності в нього права вимоги до ОСОБА_6 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.01.2007 та іпотечним договором від 17.01.2007, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д., надано рішення суду, серія та номер: 521/12351/14-ц, виданий 29.05.2018, видавник: Малиновський районний суд м. Одеси; ухвалу суду, серія та номер: 521/12351/14-ц, виданий 27.02.2020, видавник: Малиновський районний суд м. Одеси, що підтверджено реєстраційною справою.

21.04.2025 ОСОБА_1 в особі арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про:

-визнання припиненим права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 на підставі договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2019;

-скасування рішення про держану реєстрацію та їх обтяження, індексний номер: 74047986 від 10.07.2024 12:41:50, державного реєстратора Карпенка Анатолія Анатолійовича, Лиманська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, та вилучення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на відповідне нерухоме майно і поновлення в реєстрі попереднього запису про право власності на вказану квартиру.

Звертаючись з позовом, позивач зазначав, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування, реєстраційний №7539 від 16.12.2006, засвіченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масаловим В.В. 20.12.2006.

Натомість, як вказує позивач, державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенком Анатолієм Анатолійовичем в Державному реєстрі прав на нерухоме майно квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100) була зареєстрована на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (), однак, як зазначено позивачем, вказаними рішенням від 29.05.2018 та ухвалою суду від 27.02.2020 Малиновського районного суду м.Одеси у справі №521/12351/14-ц не підтверджується право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на спірне майно, а також право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_6 .

Позивач вказує, що він звернувся з даним позовом з метою захисту прав власності та користування нерухомим майном: квартирою АДРЕСА_1 , які обмежено наявністю у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» формального права вимоги стосовно вказаного майна за договором іпотеки, яке є припиненим внаслідок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерного товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, а договір № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2019, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» нібито набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.01.2007 та іпотечним договором від 17.01.2007, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д., укладено стосовно відсутніх прав вимог, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» не має юридичного права вимоги по вищевказаними договорам.

Позиція суду апеляційної інстанції

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2022 у справі №761/36873/18 зауважила на тому, що:

-визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності;

-для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності в певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у випадках коли кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку, а також коли особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником);

-застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, провадження 14-67цс20).

Перша позовна вимога спрямована на визнання припиненим права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 на підставі договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», оскільки позивач вважає, що заборгованість ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» є погашеною шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерного товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, а вказаний договір №2083/К купівлі-продажу прав вимоги укладено стосовно відсутніх прав вимог, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» не має юридичного права вимоги по вищевказаними договорам.

Водночас Південно-західний апеляційний господарський суд, з огляду на наведені вище у описовій частині цієї постанови обставини справи №916/3711/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , у постанові від 13.02.2024 у справі №916/3711/20 (з урахуванням вказівок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.11.2023 у справі №916/3711/20) дійшов таких висновків:

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» відповідно до вимог статей 512, 514 Цивільного кодексу України набуло права вимоги (майнові права) за зобов`язаннями ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0 та іпотечним договором від 17.01.2007, що також підтверджується правовою позицію Верховного Суду у даній справі;

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» набуло прав кредитора до боржника ОСОБА_1 і за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0, і за іпотечним договором від 17.01.2007;

-Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у порядку, визначеному законодавством України, державну реєстрацію права власності на стягнутий предмет іпотеки не здійснило, проте вказане не свідчить про неможливість виконання вказаного вище рішення місцевого загального суду з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц, за висновками якої державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, факт набуття іпотекодержателем права власності у цій справі підтверджено саме рішенням суду;

-у справі що розглядається, стягувачем за ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/12351/14-ц є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» у зв`язку з переходом до нього прав кредитора відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 №2083/К, а боржником ОСОБА_1

-враховуючи той факт, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» рахується потенційна можливість здійснити державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що був засвідчений як забезпечувальний захід за договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 від 17.01.2007 №0, в загальному розмірі станом на 05.05.2014 у 70309 (сімдесят тисяч триста дев`ять) доларів США 09 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (100 доларів США 1140 грн) складає 801523 (вісімсот одна тисяча п`ятсот двадцять три) гривні 63 коп., на підставі іпотечного договору від 17.01.2007 №б/н, укладеного між ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», заявлені ним у межах справи про неплатоспроможність фізичної особи (стягнення коштів), не можуть бути виконані, оскільки вважаються такими, що погашені, враховуючи як вимоги статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», так і пункт 1.2. іпотечного договору від 17.01.2007, який визначає, що у даному разі іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №0 та договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 №;

-у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» право вимоги до боржника станом на час подання заяви Товариством про грошові вимоги до ОСОБА_1 в рамках справи про неплатоспроможність останньої, з огляду на наявність рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29.05.2018 у справі №521/12351-ц, яким фактично звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру боржника в рахунок погашення боргу останньої, та ухвали про заміну стягувача, не виникло з підстав реалізації таких вимог шляхом звернення стягнення на іпотечне майно;

Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 13.02.2023 у справі №916/3711/20 дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 №2083/К, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс». Постанова апеляційного суду у вказаній частині була залишена без змін постановою Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №916/3711/20.

У постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Натомість у даному випадку стосовно питання щодо права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 на підставі договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладено Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», рішеннями судів, які набрали законної сили (постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.11.2023 у справі №916/3711/20, постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 року у справі №916/3711/20) надані вичерпні висновки, а тому позовна вимога про визнання припиненим права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 на підставі договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2019, не підлягає задоволенню з огляду на обрання неналежного способу захисту.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, ефективним та достатнім способом захисту позивача в даному випадку є скасування рішення про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на квартиру з поновленням в реєстрі попереднього запису про право власності на вказану квартиру, виходячи з наступного.

Дія Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі - Закон) поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із підпунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

Згідно вимог статті 27 вказаного Закону державна реєстрація прав, серед іншого, проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; судових рішень, що набрали законної сили; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності (висновки Верховного Суду у постановах від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19, від 20.05.2020 у справі № 911/1902/19, від 28.05.2020 у справі № 910/5902/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20) зазначено, що з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону №1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

Як зазначалось, ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2021, серед іншого, відкрито провадження у справі №916/3711/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів наголошує, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Положення чинного Кодексу України з процедур банкрутства визначають правовий режим та відповідні обмеження з розпорядження майном боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та застосовані відповідні процедури.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина перша статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Ухвала про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій стосовно боржника. Про запровадження мораторію керуючий реструктуризацією повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні (частина перша статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства).

Приписами частини третьої статті 41 передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абзац 1 частини п`ятої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, крім виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, а також крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності щодо вимог до боржника; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань боржника (частина друга статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства).

Приписами частини третьої цієї статті передбачено, що мораторій не поширюється на: відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; виплату та стягнення аліментів; виконання вимог за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення; задоволення вимог кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника відповідно до затвердженого плану та у процедурі погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства задоволення вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника, або перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж.

У частині п`ятій статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність. Дія мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, що є предметом забезпечення, припиняється автоматично та забезпечений кредитор отримує право звернути стягнення на предмет забезпечення, у тому числі поза межами справи про банкрутство, після спливу 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, якщо господарський суд протягом цього часу не ухвалив постанову про визнання боржника банкрутом або постановив ухвалу про затвердження плану реструктуризації боргів або ухвалу про продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або боржника до завершення строку дії мораторію, передбаченого цією частиною, може продовжити строк дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів, якщо: план реструктуризації розробляється і має перспективи бути затвердженим судом та майно, яке є предметом забезпечення, може бути задіяне у виконанні плану реструктуризації; вартість майна, яке є предметом забезпечення, значно перевищує розмір вимог забезпеченого кредитора; наявні інші підстави, які свідчать, що продаж майна, яке є предметом забезпечення, окремо від іншого майна боржника матиме наслідком значне зниження вартості майна, яке не є предметом забезпечення. Про продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично та забезпечений кредитор отримує право звернути стягнення на предмет забезпечення, у тому числі поза межами справи про банкрутство, після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, або ухвалу про продовження строку дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів.

У частині шостій статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених частиною восьмою цієї статті та статтею 94 цього Кодексу (частина п`ята статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів констатує, що наступні висновки суду першої інстанції:

-про сплив строку дії мораторію щодо задоволення вимог забезпечених кредиторів не змінює порядку звернення стягнення на таке майно, що прямо випливає зі змісту частини третьої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника та частини шостої цієї статті, за якою задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом задоволення, здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство;

-про те, що реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог;

-що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, мораторій за якими припинився, у тому числі і вимогами забезпечених кредиторів, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, -

зроблені у відповідності до наведених вище норм законодавства, що регулює процедуру банкрутства та відповідають правовим висновкам Верховного Суду у складі палати з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловлених у постанові від 22.09.2021 у справі №905/1923/15.

За встановленими як судом першої, так і судом апеляційної інстанції обставинами, ані Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», ані Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» не було зареєстровано у законному порядку спірну квартиру до відкриття провадження у справі. Водночас враховуючи відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, іпотекодержатель, а саме, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» позбавлено можливості реалізувати своє право на звернення стягнення поза межами справи про неплатоспроможність, тобто, як правильно зауважив місцевий господарський суд, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» в процедурі реструктуризації боргів мало право після спливу строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів звернутись до суду із клопотанням про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника, однак цим правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» не скористалось.

07.06.2022 ОСОБА_1 визнано банкрутом.

Частиною четвертою статті 131 Кодексу України з процедур банкрутства, серед іншого, передбачено, що з моменту визнання боржника банкрутом розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, здійснює керуючий реалізацією від імені боржника.

Згідно із частиною п`ятою статті 131 Кодексу з моменту визнання боржника банкрутом і до винесення судового рішення про закриття процедури банкрутства реєстрація переходу права власності від/до боржника та обтяжень майна боржника, включаючи нерухоме майно і цінні папери, що існують в бездокументарній формі, відбувається виключно на підставі заяви керуючого реалізацією.

Поряд з цим, відповідач, всупереч наведеним вище нормам чинного законодавства, фактично задовольнив забезпечені іпотекою вимоги шляхом здійснення відповідної державної реєстрації, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не можна вважати правомірними дії реєстратора щодо реєстрації майна боржника, який перебуває у процедурі банкрутства, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», без врахування процедур і положень Кодексу України з процедур банкрутства, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, що є підставою для скасування державної реєстрації, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

При цьому скасування державної реєстрації прав є ефективним та достатнім способом захисту позивача в даному випадку, що узгоджується із висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022р. по справі №914/2350/18(914/608/20).

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», що оспорювана державна реєстрація не стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, колегія суддів відхиляє, оскільки квартира належала позивачці на праві приватної власності.

Колегія суддів звертає увагу, що місцевим господарським судом правильно роз`яснено, що право іпотекодержателя Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» в даному випадку після введення процедури погашення боргів ОСОБА_1 може бути реалізовано шляхом складення протоколу про продаж майна боржниці арбітражним керуючим на прилюдних торгах в межах провадження у справі про неплатоспроможність або продажу майна забезпеченому кредитору в порядку, визначеному статтею 81 Кодексу України з процедур банкрутства, що прирівнюється за своїми правовими наслідками до звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» може реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет застави після закриття провадження у справі про неплатоспроможність та припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Висновки суду апеляційної інстанції

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи скаржників не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за апеляційної скарги покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» та арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 у справі №916/3711/20(916/1563/25) залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржників.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 05.02.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя А.І. Ярош