ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3654/24 (922/4253/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ"
до 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" , 2 - ОСОБА_1
про визнання недійсним правочину та витребування майна в межах справи про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ"
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" () банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Ухвалою суду від 01.09.2025 призначено ліквідатором у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ "ЗІТА-ТКФ" арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 174 від 24 квітня 2013 року, (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; адреса для листування: а/с 162, м. Дніпро, 49000).

02.12.2025 від ліквідатора ТОВ "ЗІТА-ТКФ" до суду надійшла позовна заяву (вх. №4253/25) до ТОВ "ЗІТА-ТКФ" та до ОСОБА_1 в якій позивач просить суд:

1. Визнати недійсним правочин - Договір купівлі-продажу №175 від 21.11.2023, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗІТА-ТКФ" (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), яким відчужено транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 .

2. Витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗІТА-ТКФ" (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б) транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 .

Також в своїй позовній заяві позивач просить суд відстрочити сплату судового збору у розмірі 6 056,00 грн за подання позовної заяви ліквідатора ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ЗІТА-ТКФ" до скасування арештів боржника у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.12.2025 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи №922/3654/24 (922/4253/25) та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа №922/3654/24 про банкрутство ТОВ "ЗІТА-ТКФ", яка розглядається суддею Прохоровим С.А.

За приписами ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

При цьому, позовні заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Такого клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження позивачем в своїй позовній заяві не заявлено.

Отже, норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство, що дозволяє здійснювати ефективний судовий контроль щодо повернення майнових активів боржника у його розпорядження з метою відновлення платоспроможності такого боржника або належного формування ліквідаційної маси банкрута.

Таким чином, вказана вище позовна заява підлягає розгляду в межах провадження у справі № 922/3654/24 про банкрутство ТОВ "ЗІТА-ТКФ".

Ухвалою суду від 04.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3654/24 (922/4253/25). Постановлено здійснювати розгляд справи в межах справи № 922/3654/24 про банкрутство ТОВ "ЗІТА-ТКФ" за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами наданими сторонами.

Задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви.

30.01.2026 позивачем подані докази сплати судового збору та додаткові докази в обґрунтування своїх вимог, які були витребувані судом в порядку задоволення клопотання ліквідатора.

Правом на подання відзиву, відповідачі, не скористалися, клопотань про надання часу на підготовку відзиву або інших заяв по суті справи заявлено не було.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві ОСОБА_1 та до електронного кабінету на адресу ТОВ «ЗІТА-ТКФ».

Проте ухвала суду, яка направлялася на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "адресат відсутній".

В свою чергу, згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь №2246025 від 16.01.2026) адреса реєстрації співпадає з адресою зазначеною в позовній заяві, на яку направлялася ухвала суду.

Згідно відповіді № 2287919 від 29.01.2026, щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери Результат запиту: Довідки ВПО відносно ОСОБА_1 відсутні.

Судом зроблено повідомлення ОСОБА_1 на сайті Судова влада про розгляд справи.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Щодо звернення арбітражного керуючого з позовною заявою суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/3654/24 від 04.11.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ».

Постановою Господарського суду Харківської області у справі №922/3654/24 від 17.03.2025 припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано ТОВ «ЗІТА-ТКФ» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Камінську А.А. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1413 від 19.07.2013).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.09.2025 у справі №922/3654/24 за заявою арбітражного керуючого Камінської А.А. відсторонено арбітражного керуючого Камінську Анну Анатоліївну від виконання повноважень ліквідатора у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» та призначено ліквідатором у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 174 від 24 квітня 2013 року).

Відповідно до ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право звертатися до суду у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом тощо.

Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Обов`язком арбітражного керуючого є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення.

Арбітражний керуючий має здійснювати заходи спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

В силу приписів ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий є учасником справи про банкрутство.

З моменту набуття статусу учасника у справі про банкрутств арбітражний керуючий набув додаткових процесуальних прав, повноважень та обов`язків. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 42 КУзПБ арбітражний керуючий набув процесуального права/ повноваження на вчинення процесуальної дії, а саме подання до господарського суду заяви про визнання недійсними правочинів вчинених боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.

Наведений висновок сформований Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Звернення арбітражного керуючого із майновим позовом в межах справи про банкрутство має на меті збільшення активу такого боржника, яке в подальшому може вплинути на наповнення ліквідаційної маси.

Таким чином, арбітражний керуючий має право подавати заяви та позови про визнання недійсними будь-яких правочинів укладених Боржником та витребування майна із застосуванням загальних та спеціальних нор матеріального права, які визначають підстави недійсності цих правочинів/ договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину)

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» вбачається, що в ході здійснення ліквідаційної процедури ТОВ «ЗІТА-ТКФ» ліквідатором було встановлено, що у ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на праві власності перебував транспортний засіб - VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 (надалі - Рухоме майно), який було зареєстровано за ТОВ «ЗІТА-ТКФ» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 01.04.2016.

08.12.2023 зазначений транспортний засіб було знято з реєстрації з ТОВ «ЗІТА-ТКФ», що підтверджується заявою № від 08.12.2023 про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника.

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях від 25.08.2025 №31/35/12-10740-2025 08.12.2023 року встановлено, що транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 було відчужено ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на користь ОСОБА_1 .

Рухоме майно відчужено на підставі Договору купівлі-продажу №175 від 21.11.2023. Відповідно до вказаного Договору, ціна Рухомого майна складає 100 000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.) гривень.

Так, заборгованість ТОВ «ЗІТА-ТКФ» перед Міністерством оборони України, ініціюючим кредитором у справі про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» становить:

за рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.10.2023 у справі №906/373/23 стягнуто з ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на користь Міністерства оборони України 1 196 789,69 грн. пені, 1 389 961,94 грн. штрафу та 38 801,28 грн. судового збору за порушення виконання зобов`язань за договором від 20.06.2022 №286/3/22/223 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби,

за рішенням Господарського суду Харківської області від 04.12.2023 у справі №922/3416/23 стягнуто з ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на користь Міністерства оборони України пеню - 12 641 669,40 грн., штраф - 17 220 000,00 грн. та 447 925,04 грн. судового збору за порушення виконання зобов`язань за договором від 20.06.2022 №286/3/22/224 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби.

Крім того, на момент укладення оспорюваного правочину ТОВ «ЗІТА-ТКФ» мала значну заборгованість перед кредитором у справі про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» - Чернівецькою митницею у розмірі 56 925 889,20 грн. зі сплати митних платежів, обов`язок яка виникла в період з 20.03.2023 по 29.05.2023.

Отже, як вбачається з наведеного, станом на дату укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу №175 від 21.11.2023 була наявна кредиторська заборгованість ТОВ «ЗІТА-ТКФ» перед Міністерством оборони України та Чернівецькою митницею, яка протягом 2022-2023 років зростала.

В свою чергу, датою укладення оспорюваного правочину є 21.11.2023.

Провадження у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» відкрито 04.11.2024.

Отже, оскаржуваний Договір купівлі-продажу №175 від 21.11.2023 укладено в підозрілий період (упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство), в момент, коли ТОВ «ЗІТА-ТКФ» вже мало невиконані грошові зобов`язання, зокрема, перед Міністерством оборони України та Чернівецькою митницею.

З урахуванням наведеного можна прийти до висновку, що укладення спірного правочину призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника та його неплатоспроможності, а також спрямовано на завдання шкоди кредиторам, тобто має ознаки фраудаторності.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) дійшла таких висновків.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредиторам використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14- 10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 08.03.2023 у справі № 127/13995/21).

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин 3, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 зазначила, що учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати у виведенні майна боржника власником на третіх осіб.

Верховним Судом неодноразово зроблений висновок щодо того, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, пункт 153; постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, п. 10.34; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.11.2022 у справі № 44/380-б (910/16410/20), від 05.04.2023 у справі № 906/43/22 (906/459/22).

Крім того, судом встановлено, що оспорюваний правочин з відчуження Рухомого майна укладено між заінтересованими особами в підозрілий період, при цьому, ці особи знали про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочинів, однак вчиняли їх на шкоду кредиторам.

Відповідно до частини другої ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства однією з підстав для визнання недійсним правочину є його укладення боржником в підозрілий період із заінтересованою особою. Якщо правочин вчиняється у підозрілий період із заінтересованою особою, діє ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину.

Ця презумпція стосується кола осіб, зазначених у статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, яка визначає їх як заінтересованих.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ заінтересованою особою стосовно боржника є, в тому числі, особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

На момент укладання Договору купівлі-продажу транспортного засобу №175 від 21.11.2023 директором ТОВ «ЗІТА-ТКФ» був ОСОБА_2 .

Саме ним укладено Договір комісії від 18.11.2023 з ПП «СК РЕЛІЗ», відповідно до якого комісіонер ПП «СК РЕЛІЗ» прийняв зобов`язання за дорученням комітента ТОВ «ЗІТА-ТКФ» вчинити від свого імені правочин з продажу транспортного засобу - VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 за ціною не нижче 100 000,00 грн.

Крім того, саме ОСОБА_2 було підписано Акт технічного стану транспортного засобу від 18.11.2023, акт приймання-передачі транспортних засобів від 18.11.2023.

Враховуючи той факт, що заборгованість перед кредиторами виникла під час виконання ОСОБА_2 обов`язків директора ТОВ «ЗІТА-ТКФ», ОСОБА_2 був обізнаний про наявність значної кредиторської заборгованості, стан неплатоспроможності боржника.

В свою чергу, транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 за оспорюваним правочином був проданий ОСОБА_1 , яка перебуває із ОСОБА_2 у родинних відносинах, що вбачається з відповіді Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану в місті Харкові.

З огляду на це, оспорюваний правочин з відчуження транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 за Договором купівлі-продажу №175 від 21.11.2023 укладено ТОВ «ЗІТА-ТКФ» із заінтересованою особою, що є однією з підстав для визнання правочину недійсним згідно з частиною другою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Частиною 3 ст. 13 Цивільного кодексу України унормовано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України). Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновок, викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/201 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б (910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним і бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

Оспорюваний у цій справі правочин має ознаки фраудаторності, оскільки: наявний умисел сторін на ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами, наявні докази неплатоспроможності боржника внаслідок укладення цього правочину, договір укладено відповідно до законодавства з порушення принципів цивільного права; договір укладено із заінтересованою особою.

Згідно ч. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 216 Цивільного кодексу Укрфаїни, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідачами в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростовані, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 2, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу №175 від 21.11.2023, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗІТА-ТКФ" (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), яким відчужено транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 .

Витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗІТА-ТКФ" (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б) транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_3 , № шасі, № куз. НОМЕР_4 .

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗІТА-ТКФ" (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б) на користь ліквідатора ТОВ "ЗІТА-ТКФ" арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 1 211,20 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ліквідатора ТОВ "ЗІТА-ТКФ" арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 3 633,60 грн судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

позивач - ліквідатор ТОВ "ЗІТА-ТКФ" арбітражна керуюча Венська Оксана Олександрівна ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

перший відповідач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗІТА-ТКФ" (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б);

другий відповідач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено "02" лютого 2026 р.

СуддяС.А. Прохоров