ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. Справа № 910/791/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 29.01.2026

Розглянувши матеріали апеляційних скарг Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025

та апеляційну скаргу Київської міської ради

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025

у справі № 910/791/25 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс"

про стягнення 3 140 088,78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Київська міська рада (позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" (відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 3 140 088,78 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач використовував земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі м. Києва без правовстановлюючих документів на неї, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 140 088,78 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 14.08.2020 по 17.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/791/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" на користь Київської міської ради 2 476 301,84 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою та 29 715,62 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі м. Києва, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 відповідач на законодавчій основі був звільнений від обов`язку сплачувати орендну плату за земельну ділянку комунальної форми власності, тому позивачем неправомірно заявлено до стягнення безпідставно збережені кошти за період з 01.03.2022 по 31.12.2022. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 2 476 301,84 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/791/25 заяву про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" 15 431,55 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

В обґрунтування прийнятого додаткового рішення судом першої інстанції зазначено, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є розумним та виправданим. Від позивача заперечень проти розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до суду не надходило. Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, то витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 73 000,00 грн. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку стягнути з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 431,55 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Київської міської ради та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25, 23.09.2025 Київська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25 в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач у період з 14.08.2020 по 17.06.2024 був фактичним користувачем земельної ділянки, а не її орендарем чи власником, тому положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Київської міської ради та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/791/25, 09.10.2025 Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає критеріям реальності та розумності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25, 01.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Одночасно, скаржником заявлено клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що (1) відповідач після набуття права власності на нерухоме майно здійснив всі передбачені законодавством дії для оформлення права користування земельною ділянкою, на якій це майно розташоване; (2) в матеріалах справи відсутні докази щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 2020 - 2023 роки; (3) позивачем при здійснені розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати неправомірно застосовано ставку 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, замість 3%, тому наданий розрахунок є необґрунтованим; (4) Київська міська рада не зверталась до відповідача з вимогою про сплату безпідставно збережених коштів, тому відповідач був позбавлений можливості сплати ці кошти у добровільному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 матеріали апеляційної скарги Київської міської ради у справі № 910/791/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/791/25.

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 01.10.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" у справі № 910/791/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Кравчук Г.А.

06.10.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/791/25.

13.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/791/25.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/791/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 21.10.2025 для вирішення питань щодо руху апеляційних скарг в межах справи № 910/791/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/791/25 за апеляційними скаргами Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та призначено справу до розгляду на 27.11.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

29.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/791/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025, розгляд справи № 910/791/25 за апеляційними скаргами Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 об`єднано в одне апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 27.11.2025.

27.11.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 розгляд справи призначено на 18.12.2025.

В судовому засіданні 18.12.2025 оголошувалась перерва до 29.01.2026.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/791/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 для розгляду справи № 910/791/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Кравчук Г.А.

26.01.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято справу № 910/791/25 за апеляційними скаргами Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та апеляційною скаргою Київської міської ради на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та призначено справу до розгляду на 29.01.2026.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги Київської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/791/25 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присуджених до стягнення сум, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" залишити без задоволення, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2024 № 406433402 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" є власником нерухомого майна - нежилої будівлі складу матеріалів (літ. Д'), загальною площею 11,4 кв.м, виробничої ремтехмайстерні (літ. Д'''), загальною площею 39,8 кв.м, будівлї трансформаторної підстанції (літера ''Д'' ''), загальною площею 2 кв.м по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договорів купівлі-продажу від 06.02.2019 № 109, від 06.02.2019 № 110, від 06.02.2019 № 111.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13-Д.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034 внесено до Державного земельного кадастру 14.08.2020.

З Витягу з Державного земельного кадастру від 27.08.2020 № НВ-020 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034 - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (категорія земель - землі житлової і громадської забудови).

Рішенням від 16.12.2021 № 4149/4190 Київської міської ради передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" в оренду на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га (код виду цільового призначення - 02.10, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури) по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

17.06.2024 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) в оренду на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплекту з приміщеннями громадського призначення.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 06.12.2024 № 35740/5/26-15-04-02-05 Товариство з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» не подавало податкові декларації по платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) та не сплачувало плату за землю за 2019 - 2024 роки.

Позивач зазначає, що у період з 14.08.2020 по 17.06.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» безоплатно використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання коштів за оренду цієї земельної ділянки.

Відповідно до Витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.03.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034 становить 19 139778,74 грн.

За розрахунком позивача сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з період з 14.08.2020 по 17.06.2024 становить 3 140 088,78 грн.

Наведене стало підставою для звернення Київської міської ради до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» 3 140 088,78 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :79:241:0034 відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідач після набуття права власності на нерухоме майно здійснив всі передбачені законодавством дії для оформлення права користування земельною ділянкою, на якій це майно розташоване; (2) в матеріалах справи відсутні докази щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 2020 - 2023 роки; (3) позивачем при здійснені розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати неправомірно застосовано ставку 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, замість 3%, тому наданий розрахунок є необґрунтованим; (4) Київська міська рада не зверталась до відповідача з вимогою про сплату безпідставно збережених коштів, тому відповідач був позбавлений можливості сплати ці кошти у добровільному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" є власником нерухомого майна - нежилої будівлі складу матеріалів (літ. Д'), загальною площею 11,4 кв.м, виробничої ремтехмайстерні (літ. Д'''), загальною площею 39,8 кв.м, будівлї трансформаторної підстанції (літера ''Д''''), загальною площею 2 кв.м по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2024 № 406433402.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договорів купівлі-продажу від 06.02.2019 № 109, від 06.02.2019 № 110, від 06.02.2019 № 111.

Як вбачається з матеріалів справи, належне відповідачу на праві власності нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га, яка належить на праві комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

14.08.2020 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034.

Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034 - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (категорія земель - землі житлової і громадської забудови).

16.12.2021 Київською міською радою прийнято рішення № 4149/4190 про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" в оренду на 15 років земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га (код виду цільового призначення - 02.10, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури) по вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення, 17.06.2024 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) в оренду на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплекту з приміщеннями громадського призначення.

Позивач стверджує, що відповідач як власник нерухомого майна у період з 14.08.2020 по 17.06.2024 користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташовано, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак ТОВ «Менаполіс» є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося судом, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13-Д внесено до Державного земельного кадастру.

Отже, вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 289.1. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Правова позиція, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.03.2024, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034 становить 19 139 778,74 грн.

Крім того, відповідно до п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyunormatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де вказано: значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення), за 2022 рік - 1,15.

Враховуючи вищевикладене, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2020 - 2024 роки визначалась з врахуванням вищезазначених положень законодавства та становила: за 2020 рік - 14 395 854,52 грн., за 2021 рік - 14 395 854,52 грн., за 2022 рік - 15 835 439,97 грн., за 2023 рік - 18 211 016,88 грн., за 2024 рік - 19 139 778,74 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :79:241:0034 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 14.08.2020.

З наданого позивачем розрахунку орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :79:241:0034 вбачається, що при здійсненні його розрахунку позивач застосував ставку орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з додатками 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2020 рік" від 12.12.2019 № 456/8029, "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" від 24.12.2020 № 24/24, "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 № 3704/3745, "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 № 5828/5869, "Про бюджет міста Києва на 2024 рік" від 14.12.2023 № 7531/7572.

Таким чином, Київською міською радою при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,1080 га з кадастровим номером :79:241:0034, площею 0,5483 га по вул. Голосіївській, 13-Д у місті Києві правомірно застосовано відсоткову ставку орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Щодо доводів відповідача про відсутність у матеріалах справи нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 2020 - 2023 роки, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів наголошує, що надання відомостей з Державного земельного кадастру у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки віднесено до Переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через центри надання адміністративних послуг, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг через центри надання адміністративних послуг».

Тому, у разі незгоди відповідача із застосованою при розрахунку нормативно грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :79:241:0034, він не був позбавлений права надати Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки у разі, якщо такий розмір, на його думку, не відповідає дійсності.

Таким чином, при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів позивачем правомірно застосовано нормативну грошову оцінку земельної ділянки у розмірі за 2020 рік - 14 395 854,52 грн., за 2021 рік - 14 395 854,52 грн., за 2022 рік - 15 835 439,97 грн., за 2023 рік - 18 211 016,88 грн., за 2024 рік - 19 139 778,74 грн.

Щодо правомірності застосування п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України при розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Так, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою, тому, оскільки за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення у судовому порядку податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

З урахуванням системного аналізу змісту Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 виснував, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.

Судом встановлено, що у період з 14.08.2020 по 16.06.2024 (передує дню укладення договору оренди земельної ділянки та реєстрації права оренди 17.06.2024) спірна земельна ділянка з кадастровим номером :79:241:0034 у власності або користуванні ТОВ "Менаполіс" не перебувала.

Враховуючи викладене, положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, Київською міською радою правомірно нараховано безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

При цьому, за встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що правомірним у даному випадку є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 14.08.2020 по 16.06.2024 (передує дню укладення договору оренди земельної ділянки та реєстрації права оренди 17.06.2024) у сумі 3 137 474,06 грн., в іншій частині позовних вимог про стягнення 2614,72 грн. (3 140 088,78 грн. - 3 137 474,06 грн.) позивачу належить відмовити.

Таким чином, позовні вимоги Київської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою підлягають частковому задоволенню у сумі 3 137 474,06 грн.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржників, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Щодо доводів скаржника в частині оскарження додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що відшкодування судових витрат не є додатковим заходом відповідальності чи штрафними санкціями.

За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Менаполіс» подано до суду: договір про надання правової допомоги № АБ/9-20 від 21.12.2020; додаткову угоду №1 від 14.01.2025 до договору про надання правової допомоги № АБ/9-20 від 21.12.2020 з додатком № 1; детальний опис робіт на суму 73 000,00 грн.; акт № 1 про виконання робіт (надання послуг) від 07.08.2025 на суму 73 000,00 грн.

Судом встановлено, що 21.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (клієнт) та Адвокатським бюро "Алли Безносик" (адвокатське бюро) укладено договір про надання правової допомоги № АБ/9-20, відповідно до якого адвокатське бюро зобов`язується здійснювати захист, представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту, а клієнт зобов`язується оплатити наданні адвокатським бюро послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

07.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» та Адвокатським бюро "Алли Безносик" підписано акт № 1 про виконання робіт (надання послуг), відповідно до якого адвокатським бюро надано клієнту наступні послуги: (1) складення і подання до суду відзиву на позов з доказами по справі - 25 000,00 грн.; (2) складення і подання до суду заперечення на відповідь на відзив - 10 000,00 грн.; (3) складення і подання до суду пояснень - 10 000,00 грн.; (4) складення і подання до суду письмового виступу в дебатах - 10 000,00 грн.; (5) складення і подання до суду клопотання про зупинення провадження у справі - 3000,00 грн.; (6) участь адвоката в судових засіданнях (3 судові засідання) - 15 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг правової допомоги становить 73 000,00 грн.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» у даній справі здійснювалося адвокатом Безносик Аллою Олександрівною на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1781763 від 30.12.2024.

Від Київської міської ради заперечень щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги Київської міської ради задоволено частково у розмірі 3 137 474,06 грн., то витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з Київської міської ради підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60,79 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Київської міської ради підлягають задоволенню, а рішення та додаткове рішення - зміні в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присуджених до стягнення сум. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" - відмовити.

Судові витрати

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за подачу позовної заяви покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/791/25 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі № 910/791/25 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присуджених до стягнення сум.

4. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" (ідентифікаційний код 19030446, адреса: 03039, м. Київ, вул. Ізюмська, 5-Б) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код 42783375, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 3 137 474,06 грн. (три мільйони сто тридцять сім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 06 копійок) безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою та 37 649,69 грн. (тридцять сім тисяч шістсот сорок дев`ять гривень 69 копійок) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.».

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/791/25 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присуджених до стягнення сум.

6. Викласти резолютивну частину додаткового рішення в наступній редакції:

«Заяву відповідача про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Київської міської ради (ідентифікаційний код 42783375, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Менаполіс" (ідентифікаційний код 19030446, адреса: 03039, м. Київ, вул. Ізюмська, 5-Б) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60,79 грн. (шістдесят гривень 79 копійок).

В іншій частині заяви відповідача про розподіл судових витрат відмовити.».

7. В решті судовий збір за подачу позову та апеляційних скарг залишити за сторонами.

8. Матеріали справи № 910/791/25 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді О.В. Тищенко

Г.А. Кравчук