ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"03" лютого 2026 р. Справа№910/898/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025

у справі №910/898/25 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Меридіан» ім. С.П.Корольова

до Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 42 312,90 грн

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд міста Києва рішенням від 25.04.2025 у справі №910/898/25 позов задовольнив. Стягнув з Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича на користь Відкритого акціонерного товариства «Меридіан» ім. С.П.Корольова 27 375 грн боргу, 6 185, 82 грн втрат внаслідок інфляції за час прострочення, 1 889,63 грн три проценти річних з простроченої суми, 6 862,45 грн пені, 3 028 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємець Сліпуха Констянтин Вікторович звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25; звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, або, як альтернативу, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Звертаючись з апеляційною скаргою, з тексу апеляційної скарги вбачається, що скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення, зазначаючи, що рішення було ухвалено без його участі та без належного повідомлення про розгляд справи.

Колегія суддів враховуючи, що апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду, а в суді апеляційної інстанції матеріали справи №910/898/25 відсутні, з інформації наявної в системі Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) вбачається, що відомості про надсилання поштової кореспонденції в системі Діловодства спеціалізованого суду (ДСС) відсутні, з огляду на що, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.12.2025 витребував матеріали цієї справи для детальної та належної перевірки доводів та обґрунтувань Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича щодо неповідомлення його судом першої інстанції, оскільки апелянтом зазначені лише ці підстави поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Матеріали справи №910/898/25 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 06.01.2026.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.01.2026 визнав неповажними наведені Фізичною особою-підприємцем Сліпухи Констянтина Вікторовича підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25; відмовив Фізичній особі-підприємцю Сліпухі Констянтину Вікторовичу у задоволенні клопотання про звільнення та відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25; апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до апеляційного господарського суду обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25; докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542, 00 грн; належні докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу; опис вкладення в поштовий конверт з підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля та оригінал фіскального чеку про надіслання поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та звільнення (відстрочення) від сплати судового збору.

Розглянувши подане скаржником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до частин першої і другої статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.

Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із поновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Клопотання про поновлення процесуального строку має містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Клопотання мотивоване тим, що скаржнику не надходив текст оскаржуваного рішення суду та про його існування апелянт дізнався лише після самостійного з`ясування інформації. Також, скаржником повідомлено суд апеляційної інстанції, що останній звертався до суду першої інстанції та виконавчої служби із заявами про видачу копії рішення.

Перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 у справі №910/898/25 про відкриття провадження у справі та оскаржуване рішення були направлені апелянту судом першої інстанції рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03110, м. Київ, вулиця Романа Ратушного (колишня назва Волгоградська), 11, кв. 82, проте повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу/рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, надісланою судом, з додержанням вимог процесуального закону у даній справі за належною адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та яка повернулися до суду у зв`язку з неотриманням її адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання апелянтом під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення органу поштового зв`язку для отримання рекомендованих поштових відправлень.

Разом з тим, у разі якщо ухвалу/рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали/рішення суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб -порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Водночас відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване рішення оприлюднене 30.04.2025.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху вказав, що враховуючи вищевикладене та зокрема те, що на адресу суду повернувся поштовий конверт з оскаржуваним рішення та те, що матеріали даної справи місять інформацію про те, що відповідач звертався з заявою до суду першої інстанції 19.09.2025 в якій зокрема просив зупинити виконання виконавчого провадження у зв`язку із наміром оскаржити рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про систематичне неотримання скаржником поштової кореспонденції, яка надсилається судом на його адресу, що є наслідком суб`єктивної поведінки сторони щодо отримання кореспонденції та обізнаність відповідача станом на 19.09.2025 про наявність судового рішення, а тому реалізація своїх процесуальних прав, в цьому випадку, залежала від волі самого скаржника.

Крім того, з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги вбачається, що 19.09.2025 відповідач звертався до суду першої інстанції із заявою про видачу копії рішення та згідно відмітки на рішення суду першої інстанції відповідач особисто отримав в паперовому вигляді оскаржуване рішення 16.10.2025.

Також з доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт з аналогічною заявою звертався і до виконавчої служби, а отже, про наявність рішення у даній справі скаржнику було відомо ще станом на 19.09.2025 (дата подання заяви до суду першої інстанції про отримання копії рішення), водночас, до суду апеляційної інстанції відповідач звернувся лише 24.12.2025.

В обґрунтування повторного клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку апелянт зазначив, що протягом тривалого часу діють надзвичайні обставини в енергетичній сфері, регулярні блекнути, що істотно обмежували доступ до електронних сервісів та судових ресурсів.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.03.2024 у справі №910/12344/22.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та оцінивши вказані доводи, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено надсилання апелянту судом першої інстанції оскаржуваного рішення засобами поштового зв`язку за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, обізнаність відповідача станом на 19.09.2025 про наявність оскаржуваного рішення, документальне підтвердження отримання у паперовому вигляді оскаржуване рішення 16.10.2025, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи наведені апелянтом щодо поважності причин поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку із воєнним станом, без мотивів та доказів, як саме воєнний стан вплинув саме на відповідача та унеможливив його своєчасно звернутись з апеляційною скаргою не є беззаперечними та абсолютними свідченнями поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, внаслідок того, що мають суб`єктивний для нього характер і не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання апеляційної скарги у встановлений законом строк.

За таких обставин суд дійшов висновку, що причини подання апеляційної скарги після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25 залежали лише від суб`єктивної волі скаржника, а не від об`єктивно непереборних обставин та зводяться до порушення скаржником вимог процесуального законодавства. Доводів на підтвердження протилежного скаржником не наведено та не обґрунтовано.

Доказів того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості до апеляційної скарги не додано, натомість всі доводи зводяться лише про зволікання з подачею апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25 лише в грудні 2025 року, а саме 24.12.2025, а не на об`єктивній неможливості вчиненням ним процесуальних дій.

Отже, зважаючи на те, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження, викладені у клопотанні, не є об`єктивними, враховуючи обставини в їх сукупності, а також зволікання з поданням апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд визнає неповажними підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження (п.4 ч.1 ст. 261 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25.

Оскільки, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі, відсутні підстави для розгляду по суті клопотання відповідача про звільнення (відстрочення) його від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги.

Керуючись статями 174, 234, 235, 256, 258, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Сліпухі Констянтину Вікторовичу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сліпухи Констянтина Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 у справі №910/898/25.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

4. Матеріали справи №910/898/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Ухвала набирає законної сили з дня її винесення та може бути оскаржена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в порядку ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська