ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/698/25

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

секретар судового засідання: Бугайов І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Мисливого Анатолія Григоровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Логістик"

про стягнення 2 782 256,05 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Мисливий А. Г., адвокат Олянюк В. Л.

від відповідача: адвокат Щебет В. А. (в режимі відеоконференції)

І. СУТЬ СПОРУ

Спір виник з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, а також упущеної вигоди, заявлених ФОП Мисливим А. Г. у зв`язку з ДТП за участю транспортного засобу, володільцем якого є ТОВ «Петрол Логістик» та яким керував водій, що перебував у трудових відносинах з цим товариством, унаслідок чого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, який використовувався ним у підприємницькій діяльності з пасажирських перевезень.

Стислий виклад позиції позивача

Фізична особа-підприємець Мисливий Анатолій Григорович (далі - позивач, ФОП Мисливий А. Г.) звернувся до Господарського суду Житомирської області (далі - Суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Логістик" (далі - відповідач, ТОВ «Петрол Логістик»), в якому просить стягнути:

1) майнову шкоду в розмірі 400 826,00 грн;

2) упущену вигоду у розмірі 1 881 430,05 грн;

3) моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.09.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 у справі № 285/4621/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у зв`язку з порушенням ним вимог Правил дорожнього руху. Унаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «NEOPLAN N 316», реєстраційний № НОМЕР_1 , який використовувався у його підприємницькій діяльності з пасажирських перевезень, у зв`язку з чим відповідач як роботодавець та володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати: майнову шкоду, втрачений дохід від пасажирських перевезень у зв`язку з неможливістю використовувати транспортний засіб у період з 22.09.2019 по грудень 2024 року, моральну шкоду у зв`язку зі стражданнями, яких, за твердженням позивача, він зазнав унаслідок пошкодження транспортного засобу.

Правові підстави: ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1192 ЦК України.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними. В обґрунтування заперечень зазначив таке:

- у межах кримінального провадження (справа №285/4621/19) усім потерпілим відповідач відшкодував завдану шкоду, у зв`язку з чим вони відмовилися від заявлених цивільних позовів. Втім, Позивач, не скористався передбаченим законом правом на звернення з цивільним позовом та не вчиняв жодних дій для досудового врегулювання питання щодо відшкодування йому шкоди, що свідчить про відсутність у нього добросовісного наміру на врегулювання правовідносин, які виникли внаслідок ДТП, що сталася 22.09.2019 року;

- щодо вини водія позивача у скоєнні ДТП посилається на вирок Житомирського районного суду від 11.10.2023 у кримінальній справі №285/4621/19 та на висновок експерта, яким встановлено, що водій автобуса позивача порушив вимоги п.15.14 Правил дорожнього руху, що стало необхідною умовою виникнення ДТП, у результаті якої і був пошкоджений даний автобус. Відтак, з урахуванням положень ст.ст. 1188, 1193 ЦК України, відповідач стверджує, що шкода, завдана транспортному засобу позивача, а також заявлені ним упущена вигода та моральна шкода, не підлягають відшкодуванню;

- позивач не довів наявність збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки не надано доказів реальної можливості отримання відповідних доходів та причинного зв`язку між їх ненадходженням і діями відповідача. Аналогічно, вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими через відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача фізичних чи психоемоційних страждань, а також завищений характер заявленої суми компенсації.

Крім того, відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

28.05.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява ФОП Мисливого А. Г. з вимогами до ТОВ «Петрол Логістик» та ПрАТ Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення 2 881 256,05 грн, а саме:

(1) з ПрАТ «Страхова група "Ю.БІ.АЙ-КООП"» майнової шкоди в розмірі 99 000,00 грн, що становить відшкодування в межах страхового покриття з урахуванням франшизи;

(2) з ТОВ "Петрол Логістик" майнової шкоди в розмірі 400 826,00 грн;

(3) з ТОВ "Петрол Логістик" упущеної вигоди у розмірі 1 881 430,05 грн;

(4) з ТОВ "Петрол Логістик" моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Ухвалою Суду від 02.06.2025 залишено позовну заяву без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

09.06.2025 позивач у строк, встановлений судом, на виконання вимог ухвали подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 10.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання призначено на 10.09.2025.

25.06.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх.№8150).

26.06.2025 через підсистему "Електронний суд" представник позивача подав клопотання (вх.№8244/25 від 27.06.2025) про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці.

У підготовчому засіданні 01.07.2025 Суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду відзив на позовну заяву та відклав підготовче засідання на 06.08.2025 з урахуванням часу перебування головуючого судді у відпустці.

06.08.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача подав заяву (вх.№01-44/2329/25) про застосування строків позовної давності.

У підготовчому засіданні 06.08.2025 Суд протокольною ухвалою встановив строк для подання учасниками справи додаткових доказів до 18.08.2025, продовжив підготовче провадження на тридцять днів для належної підготовки справи для розгляду по суті та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 20.08.2025.

18.08.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав клопотання (вх.№10297/25) про долучення доказів: виписки з медичної карти; податкові декларації за 2021-2022 роки.

У підготовчому засіданні 20.08.2025 Суд з метою врегулювання спору мирним шляхом вирішив оголосити перерву у підготовчому засіданні до 04.09.2025.

04.09.2025 на електронну пошту суду від представника ТОВ «Петрол Логістик» - адвоката Щебета В. А. надійшло клопотання (вх.№11049) про відкладення розгляду підготовчого засідання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Також, 04.09.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача - адвокат Єгоров С. О. подав клопотання (вх.№01-44/2630/25) про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою від 04.09.2025 Суд продовжив підготовче провадження на період, що не перевищує тридцяти днів, враховуючи вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумного строку розгляду справи та пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України (принцип розумності строків розгляду справи), а також для забезпечення сторонам реальної можливості реалізувати права у підготовчому провадженні відклав підготовче засідання на 22.09.2025, зобов`язавши представників ТОВ "Петрол-Логістик" надати суду докази, які підтверджують поважні причини неявки.

22.09.2025 до суду від представника позивача - адвоката Олянюка В. Л. надійшла заява (вх.№01-44/2907/25) про закриття провадження в частині вимог до ПАТ Страхової групи «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення майнової шкоди в розмірі 99 000,00 грн.

Ухвалою від 22.09.2025 Суд постановив закрити провадження у справі № 906/698/25 в частині вимоги до ПАТ Страхової групи «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення майнової шкоди в розмірі 99 000,00 грн; продовжити розгляд справи в частині вимоги про стягнення 2 782 256,05 грн, а також повернути з Державного бюджету України на користь ФОП Мисливого А. Г. суму судового збору у розмірі 1 188,00 грн.

Ухвалою від 22.09.2025 Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.10.2025.

У судовому засіданні 16.10.2025 Суд заслухав вступне слово позивача та оголосив перерву до 04.11.2025.

04.11.2025 через підсистему "Електронний суд" представник позивача - адвокат Оленюк В. Л. подав клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 14082/25) у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.11.2025 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача та відклав розгляд справи на 11.11.2025.

У судовому засіданні 11.11.2025 Суд заслухав вступне слово відповідача та на стадії дослідження доказів оголосив перерву до 24.11.2025.

19.11.2025 позивач подав до суду копію довідки Територіального сервісного центру МВС №1842 (вх.№14861).

21.11.2025 через підсистему "Електронний суд" представник позивача подав додаткові пояснення у справі (вх.№14979).

23.11.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача - адвокат Єгоров С. О. подав додаткові пояснення у справі (вх.№14997 від 24.11.2025).

24.11.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача - адвокат Щебет В. А. подав клопотання (вх.№ 14498) про визнання висновку судової автотоварознавчої експертизи № 78 від 30.09.2019 року неналежним та недопустимим доказом, посилаючись на те, що експертиза проведена за заявою позивача у межах кримінального провадження, а не за призначенням суду та у висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду.

У судовому засіданні 24.11.2025 Суд долучив до матеріалів справи довідку, подану позивачем (вх.№14861), та з метою врегулюванням спору в позасудовому порядку оголосив перерву до 11.12.2025.

11.12.2025 через підсистему "Електронний суд" представник позивача подав додаткові пояснення у справі (вх.№15889).

У судовому засіданні 11.12.2025 Суд дослідив наявні в матеріалах справи докази та завершив з`ясування обставин та перевірки їх доказами. З метою належної підготовки учасників справи до судових дебатів Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 13.01.2026.

У судовому засіданні 13.01.2026 учасники справи виступили у судових дебатах із заключним словом. Після судових дебатів Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його проголошення на 21.01.2026.

На проголошення судового рішення учасники справи не з`явились, а відтак фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

У цій справі судовий розгляд здійснено упродовж розумного строку відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України. Суд вчиняв процесуальні дії без невиправданих зволікань, забезпечуючи реалізацію сторонами процесуальних прав і ефективний судовий захист, у зв`язку з чим перевищення строку, визначеного статтею 195 ГПК України, за обставин цієї справи є об`єктивно зумовленим та не призвело до порушення права сторін на справедливий суд.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників справи, Суд установив такі фактичні обставини.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 року у справі № 285/4621/19 (провадження № 1- кп/278/39/23), який набрав законної сили 18.04.2024 року, ОСОБА_1 , працюючого на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ "Петрол Логістик", визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України за таких обставин:

22 вересня 2019 року близько 22 год. 29 хв. ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі з напівпричепом цистерною «OTOKAR CA FRUEHAUF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з перевищенням безпечної швидкості руху за умовами видимості елементів проїзної частини рухався ним по правій смузі проїзної частини автодороги «Київ - Чоп» у напрямку м. Житомир.

На 242 км + 236 м указаної автодороги поблизу с. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області водій ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів п. 1.5, підп. «б» п 2.3, 12.2, 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, маючи технічну можливість запобігти наїзду з моменту виявлення перешкоди для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити з місця водія, в момент виникнення небезпеки для руху своєчасно негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу не вжив, не дотримався безпечного інтервалу та на смузі свого руху передньою правою частиною керованого ним спеціалізованого вантажного сідлового тягача «DAF ХF 105.460» здійснив наїзд на задню ліву частину автобуса «NEOPLAN N 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, будучи припаркованим водієм ОСОБА_2 , перебував у нерухомому положенні на правому узбіччі та частково правій смузі руху проїзної частини автодороги в напрямку руху до м. Житомир.

Внаслідок даної ДТП 9 пасажирів автобуса «NEOPLAN N 316» отримали тяжкі тілесні ушкодження та загинули на місці пригоди, а 8 пасажирів отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 12.2, 12.3 та 13.1 ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Вироком установлено, що ТОВ «Петрол Логістик» використовує сідловий тягач «DAF ХF 105.460», р.н. НОМЕР_2 , та напівпричеп цистерни «OTOKAR CA FRUEHAUF», р.н. НОМЕР_3 , на праві оренди, транспортні засоби застраховані, товариство має ліцензію на внутрішні перевезення небезпечних вантажів.

Також зазначеним вироком скасовано арешт, накладений ухвалою(ами) слідчого(их) судді(ів) Корольовського районного суду м. Житомира від 24.09.2019 на автобус «NEOPLAN N316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вирішено повернути зазначений транспортний засіб його власнику - Мисливому А. Г.

Мисливий А. Г. є власником автобуса «NEOPLAN N 316», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Мисливий А. Г. зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15.07.2002, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії Б №790851, вид господарської діяльності, що здійснює Мисливий А. Г. : 49.39 - інший пасажирський наземний транспорт.

Мисливий А. Г. 03.03.2014 отримав ліцензію серії АЕ №420814 на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 78 від 30.09.2019 року, проведеної судовим експертом Кудинським В. С. за заявою Мисливого А. Г. відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000326, розмір матеріального збитку завданого власнику автобуса «NEOPLAN N316», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 482 626,00 грн (чотириста вісімдесят дві тисячі шістсот двадцять шість гривень 00 копійок).

Відповідно до довідки №7 судового експерта ОСОБА_4 , Мисливий А. Г. 30.09.2019 року сплатив винагороду за висновок судової автотоварознавчої експертизи у сумі 3 200,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт, складеним ПП Комісаровим О. В. , на замовлення Мисливого А. Г. було надано транспортні послуги (евакуатор), а саме 22.10.2019 автобус «Neoplan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завантажено в м. Новоград-Волинський та розвантажено в м. Житомир. Вартість послуг евакуатора становила 14 000,00 грн.

Згідно з полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3341069, №АО/3341062 від 22.05.2019 цивільно-правова відповідальність ТОВ "Петрол Логістик" була застрахована ПАТ Страхової групи «Ю.БІ.АЙ-КООП». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлено у розмірі 100 000 грн, франшиза - 1000 грн.

Згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів від 14.11.2025 року, транспортний засіб Neoplan N316 VIN № НОМЕР_5 , ДНЗ " НОМЕР_1 ", який зареєстровано за громадянином Мисливим Анатолієм Григоровичем , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знято з обліку у зв`язку з вибраковкою, що підтверджується довідкою від 14.11.2025 р. Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (ТСЦ МВС №1842).

ІV. МОТИВИ СУДУ

З огляду на встановлені фактичні обставини та доводи сторін, суд переходить до правової кваліфікації спірних відносин і визначення норм права, що підлягають застосуванню.

Норми права, які застосував суд

Між сторонами виникли позадоговірні (деліктні) правовідносини з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якого є відповідач, а також у зв`язку з діями його працівника під час виконання трудових обов`язків. Заявлені вимоги стосуються відшкодування майнової шкоди, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Питання відшкодування моральної шкоди врегульоване статтею 1167 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Водночас стаття 1187 ЦК України встановлює спеціальні правила відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, і передбачає особливості суб`єктного складу відповідальних осіб: обов`язок відшкодування шкоди покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, та така відповідальність настає незалежно від її вини. Так, відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відтак відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Аналіз наведених положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).

Відповідно до частини 1 статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Оцінка суду

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. За правилами статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 76-79, 86 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Згідно з ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Водночас правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7 ст. 75 ГПК України).

У постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

З аналізу частини 6 статті 75 ГПК України слідує, що преюдиціальне значення надається виключно обставинам, встановленим вироком суду, серед яких можна виокремити обставини (факти) того, чи мали місце ці діяння та чи вчинені вони цією особою, а не правовій оцінці таких обставин, яка може полягати, зокрема, у висновках суду про те, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною або в наявності/відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Отже, вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 у справі № 285/4621/19 має преюдиційне значення щодо факту вчинення водієм відповідача порушень Правил дорожнього руху та їх вчинення саме цією особою, однак не встановлює преюдиційно ані причинно-наслідкового зв`язку між діями інших учасників події та шкодою, заявленою у цьому спорі, ані ступеня необережності позивача (його водія) та впливу такої поведінки на виникнення чи розмір шкоди.

Відтак господарський суд у межах даної справи самостійно встановлює наявність чи відсутність підстав цивільно-правової відповідальності та оцінює докази щодо причинного зв`язку і розміру заявлених до стягнення сум.

Щодо наявні підстав для відповідальності відповідача за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Суд установив, що 22.09.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда у складі сідлового тягача «DAF XF 105.460», реєстраційний № НОМЕР_2 , та напівпричепа-цистерни «OTOKAR CA FRUEHAUF», реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , і автобуса позивача «NEOPLAN N 316», реєстраційний № НОМЕР_1 , який на момент ДТП перебував у нерухомому стані на узбіччі дороги у зв`язку із заміною колеса.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 у кримінальній справі № 285/4621/19, який набрав законної сили, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху та причинний зв`язок між цим порушенням і настанням ДТП та її наслідками. Цим же вироком установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Петрол Логістик» та на момент ДТП діяв під час виконання трудових (службових) обов`язків.

Суд також бере до уваги, що ТОВ «Петрол Логістик» використовувало транспортні засоби на праві оренди, а отже є володільцем джерела підвищеної небезпеки у розумінні статті 1187 ЦК України. За таких обставин шкода, завдана працівником під час виконання ним трудових обов`язків, підлягає відшкодуванню роботодавцем відповідно до статті 1172 ЦК України.

Доводи відповідача про порушення Правил дорожнього руху з боку водія автобуса позивача Суд оцінює з урахуванням установленого факту нерухомого стану автобуса на узбіччі та відсутності належних і допустимих доказів того, що поведінка водія автобуса перебувала у причинному зв`язку з настанням ДТП та заподіяною шкодою у такому обсязі, який би давав підстави для застосування ст. 1188, 1193 ЦК України.

Суд критично оцінює посилання відповідача на висновок експерта від 15.02.2021 №036-09(Е)/20 (далі - Висновок №036), оскільки цей висновок не спростовує преюдиційно встановлених вироком обставин щодо порушень водієм DAF та причинного зв`язку з наслідками ДТП і не є достатнім для висновку про відсутність підстав цивільно-правової відповідальності відповідача. Зокрема, Висновок №036 не встановлює для цілей цього спору ані ступеня вини (зокрема грубої необережності) потерпілого у розумінні ч. 2 ст. 1193 ЦК України, ані підстав і меж розподілу відповідальності за правилами ст. 1188 ЦК України, ані такого причинно-наслідкового зв`язку, який би виключав відповідальність відповідача.

Посилання відповідача на частину першу статті 1188 ЦК України як на підставу для висновку про невідшкодування шкоди є безпідставним. Зазначена норма регулює відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, та застосовується для визначення розподілу відповідальності між їх володільцями залежно від встановленого ступеня вини кожного учасника. Водночас у цій справі підстав для застосування ст. 1188 ЦК України щодо розподілу відповідальності судом не встановлено.

Також відповідачем не доведено, що мала місце груба необережність позивача (його водія), яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, а відтак відсутні підстави для застосування частини другої статті 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування.

За таких обставин Суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на ТОВ «Петрол Логістик» відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП, як на роботодавця (стаття 1172 ЦК України) та як на володільця (користувача) джерела підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України).

Щодо стягнення майнової шкоди

У цій справі позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 383 626,00 грн різниці між реальними збитками (482 626,00 грн) та страховим відшкодуванням (99 000,00 грн), 14 000,00 грн витрат на евакуацію, а також 3 200,00 грн витрат на оплату послуг експерта.

Суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

При цьому нормативно-правовим актом, який безпосередньо регулює оцінку колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) в Україні та є обов`язковим під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, є Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика).

Отже, положення Методики є спеціальними та підлягають застосуванню до даних правовідносин, що не суперечить вимогам загальної норми статті 1192 ЦК України.

Згідно з пунктом 8.1 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовується витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Водночас відповідно до пункту 8.2 Методики вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, зокрема, за умов, якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

З урахуванням наведеного, Суд виходить з того, що розмір збитків, у цій справі, має визначатись на момент пошкодження транспортного засобу. Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 350/1857/14-ц, від 27.03.2019 у справі №285/4485/15-ц.

При цьому відповідно до статей 74, 76 ГПК України обов`язок доведення обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, зокрема наявності шкоди, її розміру та причинного зв`язку, покладається на позивача.

Оцінивши подані докази щодо наявності шкоди та її розміру, Суд установив, що згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 78 від 30.09.2019, проведеної судовим експертом Кудинським В. С. за заявою позивача на підставі матеріалів кримінального провадження № 0000326, розмір матеріального збитку, завданого власнику автобуса «NEOPLAN N316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 482 626,00 грн. У цьому висновку експерт зазначив, що автобус має пошкодження 2-х основних складових, усунення яких потребує заміни: кузову автобуса та рами, які окремо як запчастини заводом виробником в Україні не постачаються, у зв`язку з чим відновлювальний ремонт є економічно недоцільним. Відтак розмір матеріального збитку визначено за правилами пункту 8.2 Методики, виходячи з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження.

Суд відхиляє клопотання відповідача про визнання висновку судової автотоварознавчої експертизи № 78 від 30.09.2019 року неналежним та недопустимим доказом з огляду на таке.

За змістом статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд установив, що висновок судової автотоварознавчої експертизи № 78 від 30.09.2019 складено у межах кримінального провадження, а отже він не є висновком експерта, підготовленим на замовлення учасника справи у розумінні статті 101 ГПК України. Відтак відсутність у такому висновку окремого застереження про те, що він «підготовлений для подання до суду», сама по собі не свідчить про недопустимість доказу в господарському процесі.

При цьому у зазначеному висновку міститься попередження експерта ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку (стаття 384 КК України), що підтверджується підписом експерта.

Крім того, зі змісту вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 року у справі № 285/4621/19 убачається, що зазначений висновок міститься в матеріалах кримінальної справи (т. 8 а.с. 91-101) по обвинуваченню ОСОБА_1 та подавався Мисливим А. Г. на підтвердження розміру завданої йому майнової шкоди внаслідок ДТП. Водночас суд у кримінальному провадженні не надавав оцінки зазначеному висновку в частині визначення розміру майнової шкоди, оскільки відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом; заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди у вину не ставилося, а цивільний позов із цього приводу в кримінальному провадженні не заявлявся.

Верховний Суд указує, що при вирішенні господарських спорів може бути досліджений і висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії (постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 918/36/19, від 08.07.2021 у справі № 910/21300/17, від 15.06.2021 у справі № 910/5898/20, від 11.03.2021 у справі № 923/188/20).

Оскільки висновок № 78 містить відомості, що стосуються обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, та поданий до суду у належній процесуальній формі, підстав для визнання його неналежним або недопустимим доказом Суд не вбачає.

Доводи відповідача про нібито обов`язковість визначення у висновку № 78 "залишкової вартості" транспортного засобу Суд відхиляє як такі, що не узгоджуються з положеннями Методики. Відповідно до пункту 8.2 розділу VIII Методики, вартість матеріального збитку (У) визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, зокрема у випадку, якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. За таких умов Методика не встановлює обов`язку додатково визначати та враховувати "залишкову вартість" як складову розрахунку У. З огляду на встановлену експертом технічну неможливість та економічну недоцільність відновлення автобуса, застосування підходу пункту 8.2 Методики є обґрунтованим, а посилання відповідача на відсутність "залишкової вартості" не спростовує висновків експерта та не свідчить про неналежність висновку № 78.

Крім того, висновок № 78 містить опис об`єкта дослідження, перелік пошкоджень, застосовані методи, розрахунок збитків та фотоматеріали, що дає змогу суду оцінити його у сукупності з іншими доказами та відповідає критеріям належності й допустимості доказів у розумінні статей 73, 76, 77 ГПК України.

Відповідач, заперечуючи проти використання висновку № 78, не надав належних доказів, які б спростовували наведені в ньому дані або підтверджували порушення порядку проведення експертизи чи застосованої методики. Водночас відповідач не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення експертизи у межах цієї справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Петрол Логістик» була застрахована за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на встановлений полісом ліміт відшкодування шкоди майну (100 000 грн) та франшизу (1 000 грн), максимальний розмір страхової виплати у цій справі становить 99 000 грн, тоді як фактичний розмір майнової шкоди перевищує зазначену суму. Відтак обов`язок відповідача полягає у відшкодуванні різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, а саме у частині, яка не покривається страховиком (у тому числі з урахуванням франшизи).

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає 383 626,00 грн як різниця між фактичним розміром майнової шкоди та страховим відшкодуванням (482 626,00 грн - 99 000,00 грн).

Окрім цього, матеріалами справи підтверджується, що позивач поніс додаткові витрати, зумовлені пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, зокрема згідно з актом виконаних робіт ПП Комісарова О. В. позивачу надано транспортні послуги (евакуатор) з перевезення автобуса 22.10.2019, вартість яких становила 14 000,00 грн. Суд виходить з того, що наведені витрати перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, оскільки спрямовані на переміщення пошкодженого транспортного засобу.

Разом з цим Суд зазначає, що заявлена до відшкодування сума витрат на проведення експертизи не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Відтак заявлені позивачем вимоги про стягнення 3 200,00 грн, сплачених як винагороду експерту за підготовку висновку судової автотоварознавчої експертизи, у складі збитків є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення упущеної вигоди

Позивач стверджує, що внаслідок ДТП та пошкодження належного йому автобуса «NEOPLAN N 316» він втратив можливість використовувати транспортний засіб за призначенням, у зв`язку з чим його робота як ФОП, що здійснює пасажирські перевезення, була фактично заблокована, а тому він зазнав збитків у формі упущеної вигоди. В обгрунтування розміру неодержаного доходу позивач наводить дані податкової декларації платника єдиного податку за 2018 рік, відповідно до яких його дохід за 2018 рік становив 272 861,39 грн, що, за розрахунком позивача, у середньому складає 22 738,45 грн на місяць. Виходячи із середньомісячного доходу за 2018 рік, а також з урахуванням, за твердженням позивача, щорічного зростання тарифів на перевезення та інфляційних процесів, позивач визначив загальну суму упущеної вигоди за період з 22.09.2019 по грудень 2024 року у розмірі 1 881 430,05 грн, а саме: 2019 (з 22.09 по 31.12) - 68 215,35 грн; 2020 - 297 000,00 грн; 2021 - 326 700,00 грн; 2022 - 359 370,00 грн; 2023 - 395 307,00 грн; 2024 - 434 837,70 грн. Крім того, позивач надав податкові декларації платника єдиного податку за 2021 та 2022 роки, у яких відображено відповідно дохід 1 500,00 грн та відсутність доходу.

Оцінюючи наведені доводи, Суд виходить з того, що відповідно до статті 22 ЦК України, статей 224, 225 ГК України упущена вигода є різновидом збитків і полягає у неодержаних доходах, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише ті доходи, які не є абстрактними, а були б реально одержані, причому позивач має довести реальну можливість отримання таких доходів і те, що саме подія (та її наслідки), за які відповідач несе відповідальність згідно із законом, стала єдиною і достатньою причиною їх неодержання (подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18, а також у постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 903/759/23).

Суд враховує, що вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а мають бути підтверджені конкретними розрахунками та доказами, які свідчать про реальність очікуваного доходу за звичайних умов господарського обороту. Саме на позивача, відповідно до статей 13, 74 ГПК України, покладено тягар доведення як факту упущеної вигоди, так і її розміру, а також причинного зв`язку між подією та неотриманням доходу у заявленому обсязі.

Разом з тим поданий позивачем розрахунок упущеної вигоди ґрунтується на даних податкової декларації за 2018 рік (валового доходу), які відображають задекларований дохід за відповідний період, із подальшим арифметичним перенесенням середньомісячного показника на 2019- 2024 роки та його коригуванням на інфляційні процеси і зростання тарифів.

Суд зауважує, що такий підхід має прогнозний (оціночний) характер і сам по собі не підтверджує реальної можливості отримання позивачем заявлених доходів у спірний період з 22.09.2019 по грудень 2024 року за звичайних умов здійснення пасажирських перевезень. Поданий розрахунок не враховує розумні та необхідні витрати, без яких отримання доходу є неможливим (витрати на пальне, технічне обслуговування, оплату праці, податки тощо), і не підтверджений первинними документами щодо фактичних обсягів перевезень, застосовуваних тарифів, наявних замовлень/договорів, які свідчили б про реальність очікуваного доходу.

Крім того, заявлений період охоплює тривалий проміжок часу, протягом якого на попит, обсяг перевезень та дохід впливають змінні чинники ринку й організації діяльності, а тому перенесення показників 2018 року на наступні роки без підтвердження фактичними даними не відповідає критерію звичайних обставин господарського обороту.

Окрім цього, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які підтверджували б реальну можливість отримання позивачем доходу від пасажирських перевезень упродовж спірного періоду та наявність обґрунтованих очікувань на отримання доходів саме в заявлених обсягах, зокрема: договорів/замовлень на перевезення, доказів планових/регулярних рейсів та їх обсягу, даних обліку виконаних перевезень до ДТП, доказів невиконаних замовлень після ДТП тощо.

Також Суд враховує, що для відшкодування упущеної вигоди позивач повинен довести причинний зв`язок такого рівня, за якого наслідки ДТП були об`єктивною перешкодою отриманню доходу, та що саме вони стали єдиною і достатньою причиною його неодержання. Натомість у справі відсутні належні докази того, що позивач не мав реальної можливості здійснення підприємницької діяльності протягом усього заявленого періоду, або що вжиття розумних заходів з мінімізації можливих втрат було об`єктивно неможливим.

Підсумовуючи наведене, Суд констатує, що позивач не довів належними і допустимими доказами: (1) реальної можливості отримання заявлених доходів упродовж усього спірного періоду; (2) документально обґрунтованого розміру упущеної вигоди з урахуванням необхідних витрат для отримання доходу; (3) причинного зв`язку між наслідками ДТП та неотриманням доходу у заявленому обсязі як єдиної і достатньої причини. Відтак Суд дійшов висновку, що вимога про стягнення упущеної вигоди у сумі 1 881 430,05 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Суд бере до уваги, що під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач обґрунтовує вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому автобус «NEOPLAN N316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовувався як у повсякденному житті, так і в підприємницькій діяльності. За твердженням позивача, втрата можливості користування транспортним засобом призвела до порушення звичного ритму життя його та родини. Позивач зазначив, що у момент ДТП він пережив значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Позивач також посилається на те, що відповідач тривалий час не вживав заходів для добровільного відшкодування шкоди, у зв`язку з чим позивач був вимушений витрачати час і зусилля на звернення до правників та страхової компанії, що викликало додаткові незручності та психологічне виснаження.

Як установлено судом, унаслідок ДТП пошкоджено належний позивачу автобус «NEOPLAN N316», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Протиправність дій водія та причинний зв`язок між порушенням ним Правил дорожнього руху і настанням ДТП та її наслідками підтверджені вироком суду, який набрав законної сили. Суд також бере до уваги пояснення позивача, що під час ДТП він перебував біля автобуса у зв`язку із заміною колеса та був очевидцем наїзду на автобус, безпосередньо сприймаючи сам факт ДТП та наслідки.

Разом із тим, визначаючи наявність і розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що сам факт пошкодження майна та участі позивача у відповідній події як свідка не звільняє позивача від обов`язку доказування відповідно до статті 74 ГПК України характеру, обсягу немайнових втрат і їх причинного зв`язку з протиправною поведінкою заподіювача шкоди.

Суд зазначає, що моральна шкода має компенсаційний характер і пов`язана з немайновими втратами фізичної особи, а її розмір не може визначатися автоматично лише з огляду на сам факт пошкодження майна. Оцінка моральної шкоди за своєю природою є складним процесом, на що звернув увагу Європейський суд з прав людини (STANKOV v. BULGARIA, § 62, рішення від 12.07.2007). При цьому Суд враховує, що розмір відшкодування має відповідати засадам розумності та справедливості, бути достатнім для компенсації, але не призводити до безпідставного збагачення.

Оцінюючи подані докази, суд зазначає, що позивач обґрунтовує моральну шкоду переважно загальними твердженнями про переживання та психологічну напругу, однак не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували інтенсивність, тривалість і виняткову глибину таких душевних страждань та обґрунтовували заявлений розмір компенсації. Матеріали справи не містять медичних документів чи інших об`єктивних даних, які б свідчили про розлад здоров`я, необхідність лікування або звернення за психологічною допомогою саме у зв`язку з ДТП, а також не підтверджують тривалість та інтенсивність душевних страждань.

Надана позивачем копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4356 від 09.04.2021 не є належним доказом на підтвердження того, що погіршення стану здоров`я позивача настало внаслідок ДТП. Крім того, суд враховує, що позивач є особою похилого віку, 1953 р.н., а відтак наявність серцево-судинних захворювань і потреба у відповідному лікуванні можуть бути зумовлені перебігом хронічних захворювань та іншими об`єктивними чинниками, що самі по собі не свідчать про їх виникнення саме внаслідок ДТП.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений розмір моральної шкоди у сумі 500 000,00 грн є явно завищеним і не відповідає засадам розумності та справедливості. Водночас, з урахуванням характеру правопорушення, того, що позивач був очевидцем наїзду на автобус та зазнав істотних незручностей, пов`язаних із втратою можливості користування транспортним засобом, суд визначає справедливий розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн, що відповідає компенсаційній природі такого відшкодування та забезпечує баланс інтересів сторін.

Щодо строку позовної давності

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У частині 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що обставини, які стали підставою для пред`явлення позову, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 22 вересня 2019 року і саме з цієї дати позивач довідався про порушення свого права.

Разом з цим, Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Кабінет Міністрів України постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установив з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

Згідно з Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", який набув чинності 4 вересня 2025 року, скасовано зупинення перебігу строків позовної давності, виключивши пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Позов у даній справі подано 28 травня 2025 року, тобто до моменту поновлення перебігу позовної давності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк позовної давності у даній справі не сплив, а тому заява відповідача про застосування позовної давності є безпідставною та відхиляється.

V. Висновки Суду

Розглянувши спір із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача 397 626,00 грн - майнової шкоди, 50 000,00 грн - моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення майнової шкоди в розмірі 3 200,00 грн, моральної шкоди - 450 000,00 грн, упущеної вигоди - 1 881 430,05 грн слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

VІ. Судові витрати

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 34 575,07 грн.

Ухвалою від 22.09.2025 Суд вирішив повернути позивачу з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1 188,00 грн у зв`язку зі закриттям провадження у справі в частині вимоги до ПАТ Страхової групи «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення майнової шкоди в розмірі 99 000,00 грн.

Отже, сума судового збору, що підлягає розподілу між сторонами, становить 33 387,07 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів, та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що із загальної суми заявлених позовних вимог у розмірі 2 782 256,05 грн задоволено 447 626,00 грн, таким чином судові витрати позивача на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 5 371,51 грн.

У матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Мисливого Анатолія Григоровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Логістик" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Логістик" на користь Фізичної особи-підприємця Мисливого Анатолія Григоровича:

- 397 626,00 грн (триста дев`яносто сім тисяч шістсот двадцять шість гривень 00 копійок) - майнової шкоди;

- 50 000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) - моральної шкоди;

- 5 371,51 грн (п`ять тисяч триста сімдесят одна гривня 51 копійка) - судові витрати зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення 2 334 630,05 грн, а саме: 3 200,00 грн - майнової шкоди, 450 000,00 грн - моральної шкоди та 1 881 430,05 грн - упущеної вигоди.

Позивач: Фізична особа-підприємець Мисливий Анатолій Григорович (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрол Логістик" (; вул. Київська, буд. 3, кім. 1, м. Обухів, Київська обл., 08700)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити це рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Після набрання рішення законної сили наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Повне рішення складено 03.02.2026

Суддя С. НЕСТЕРЧУК