ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2026 р. Справа№ 910/6950/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Мальченко А.О.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 27.01.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.10.2025 (повний текст складено 21.10.2025)

у справі № 910/6950/25 (суддя Р.Б. Сташків)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловоз сервіс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 1 162 569,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепловоз сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 162 569,12 грн, з яких: 1 128 000,00 грн заборгованості, 411,02 грн 0,1% річних, 34 158,10 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення договору про надання послуг №ПЗ/Т-24694/НЮ від 11.10.2024 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/6950/25 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловоз сервіс" 1128000,00 грн боргу, 411,02 грн 0,1% річних, 34158,10 грн інфляційних втрат, а також 17438,54 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту виконання ним умов Договору щодо виконання робіт на суму 1128000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що висновки господарського суду першої інстанції не відповідають ні діючим нормам матеріального права, ні обставинам справи

За доводами апеляційної скарги позивач вважає висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем помилково ототожнено акт щодо повернення запчастин із актом виконаних робіт та те, що зауважень щодо наданих позивачем робіт за актом № ОУ-0000012 від 02.12.2024 у відповідача немає, хибними, оскільки самими сторонами було встановлено невиконання робіт, що підтверджується актом від 06.03.2025.

Крім того, апелянт вказує, що позивачем не було реалізовано вимог, передбачених пп. 5.11, 5.12, 5.13 договору, а тому строк виплати за договором не настав.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Тепловоз сервіс» просить відмовити у повному обсязі Акціонерному товариству «Українська залізниця» у її задоволенні, наголошуючи на тому, що апелянт не навів необхідних та достатніх доказів, які об`єктивно підтверджують вимоги своєї апеляції на рішення у справі 910/6950/25, а відтак рішення суду законе, справедливе та обґрунтоване.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 11.10.2024 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тепловоз сервіс» (виконавець) було укладено договір № ПЗ/ Т-24694/НЮ (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з ремонту обладнання крану КДЕ-163 (код за ДК 021:2015-50530000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки) (далі - послуги), а замовник - прийняти та оплатити надані послуги.

Даний договір укладено за результатами проведення відкритих торгів, оголошення № UA-2024-09-09-006600-а.

Обсяги та вартість послуг визначено у з додатку № 1 «Обсяги та вартість послуг з ремонту крану КДЕ-163», який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору вартість послуг визначається згідно Додатку № 1 «Обсяги та вартість послуг з ремонту крану КДЕ-163». Сума Договору складає 940000 грн, крім того ПДВ 20% - 188000 грн. Разом з ПДВ - 1128000 грн.

Згідно з п. 4.3 договору оплата здійснюється по факту надання послуг, шляхом перерахування виконавцю коштів на 45 (сорок п`ятий) календарний день з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, за умови реєстрації виконавцем податкової накладної.

Пунктом 5.12 договору передбачено, що після завершення надання послуг виконавець передає замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг у двох примірниках.

На підтвердження факту надання позивачем відповідачу послуг за цим договором між сторонами було складено і підписано: акт №ОУ-0000012 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.12.2024 та окремо акт №1 приймання-передачі непридатних деталей та виробів в результаті виконання ремонту обладнання крану КДЕ-163 від 02.12.2024.

На виконання вимог договору позивачем також було зареєстровано податкову накладну №02122024 №1, згідно з актом №ОУ-0000012 від 02.12.2024, на підтвердження чого надано копію відповідної податкової накладної та квитанції про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачем було порушено умови договору щодо оплати наданих позивачем послуг.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що згідно з актом № ОУ-0000012 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.12.2024 позивачем надано відповідачу послуги у повному обсязі. Однак у подальшому відповідачем було встановлено невідповідність обсягу наданих послуг фактично наданим послуг відповідачу. Враховуючи невідповідність обсягу наданих послуг регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» до Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві 17.04.2025 направлено заяву (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення (вих. № Т-01-23/122). Дарницьким управління поліції ГУ НП у м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001793 від 06.05.2025 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України(службове підроблення), що підтверджується витягом з ЄРДР від 06.05.2025.

Крім того, АТ «Українська залізниця» зазначає, що у подальшому заступником начальника локомотивного депо Дарниця регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Артемом Сінчею, головним інженером Тарасом Ладигіним та директором ТОВ «Тепловоз Сервіс» в особі Оксани Колісник підписано Акт від 06.03.2025, яким встановлено, що роботи позивачем завершено (зворотні матеріали після виконання ремонту повернуто в повному обсязі), тобто позивачем було усунуто недоліки, передбачені Актом від 29.01.2025.

За доводами відповідача, після остаточного завершення робіт ТОВ «Тепловоз Сервіс», що підтверджується Актом від 06.03.2025, позивачем не було передано регіональній філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» письмового повідомлення про готовність до здачі наданих послуг та кінцевого Акту приймання-передачі наданих послуг, а отже, позивачем не було реалізовано вимог, передбачених пп. 5.11, 5.12 договору, тому строк виплати за Договором не настав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своє правовою природою є договором про надання послуг, а тому правовідносини між сторонами регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто (частина 1 статті 902 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Факт надання позивачем відповідачу послуг за договором на суму 1 128 000,00 грн підтверджується підписаним обома сторонами актом №ОУ-0000012 від 02.12.2024, у якому вказано, що сторони не мають претензій одна до одної.

Щодо тверджень відповідача про невідповідність обсягу наданих послуг фактично наданим послугам відповідачу, слід зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що Київським регіональним управлінням Департаменту корпоративної безпеки 29.01.2025 проведено вибірковий моніторинг стану виконання умов договору по локомотивному депо Дарниця регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», укладеним між АТ «Укрзалізниця» в особі начальника локомотивного депо Дарниця Карпенка С.М. та заступника начальника локомотивного депо Дарниця Могилевця Є.П, та ТОВ «Тепловоз Сервіс» в особі директора Колісник Оксани, з надання послуг з ремонту крану КДЕ-163 на суму 1128000 грн з ПДВ, про що складено відповідний Акт.

У вказаному Акті від 29.01.2025 зазначено інформацію щодо крану КДЕ-163 (інв.№469, заводський №3660) договір від 11.10.2024 № ПЗ/ Т-24694/НЮ: зворотні матеріали по п.п. 1.1, 1.2, 1.6-1.9, 1.11, 1.12, 3.1-3.7, 4.2, 6 додатку №1 до договору у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Дарниця» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» - відсутні.

Водночас, зауважень щодо наданих позивачем робіт за актом №ОУ-0000012 від 02.12.2024 немає.

У свою чергу, актом від 06.03.2025, на який посилається відповідач, було підтверджено факт повернення позивачем відповідачу зворотних матеріалів в повному обсязі. Додаткові роботи на виконання договору не виконувались. Відповідно відсутні підстави для застосування положень пункту 5.11. договору та направлення виконавцем замовнику письмового повідомлення про готовність до здачі послуг, на що здійснює посилання скаржник.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідач помилково ототожнює акт щодо повернення запчастин із актом виконаних робіт. Проте саме акт приймання-передачі робіт є головним доказом належного виконання договору. Жодних зауважень до нього висловлено не було, а тому зобов`язання зі сторони позивача вважаються виконаними належним чином.

У матеріалах справи також наявний лист від 07.03.2025 №ППЗ ТЧ-9-01-02/314 виробничого підрозділу локомотивного депо Дарниця, у якому вказано, що претензій зі сторони виробничого підрозділу до виконання умов договору та надання послуг позивачем немає. Разом з тим, юридична служба відхиляє заявлені вимоги щодо оплати послуг.

Крім того, позивачем було надіслано лист-запит вих.№ 087 від 09.06.2025 щодо технічного стану та експлуатації відремонтованої техніки, на який отримано відповідь листом від 18.06.2025 локомотивним депо Дарниця, в якій зазначено, що кран працює в задовільному режимі, зауваження по роботі крану відсутні.

Посилання відповідача на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001793 від 06.05.2025 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення), не доводить та не спростовує фактів щодо вчинення правопорушень.

У випадку, якщо судом за фактом заяви відповідача про кримінальне правопорушення буде встановлено факт завдання його працівниками шкоди відповідачу, то останній матиме право на відшкодування понесених збитків від винуватих осіб в окремому судовому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту виконання ним умов договору, а саме виконання робіт на суму 1 128 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 4.3 договору оплата здійснюється по факту надання послуг, шляхом перерахування виконавцю коштів на 45 (сорок п`ятий) календарний день з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, за умови реєстрації виконавцем податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) було складено 02.12.2024, крім того матеріли справи містять податкову накладну зареєстровану в ЄДРПН.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був сплатити вартість послуг у сумі 1 128 000,00 грн до 16.01.2025. Водночас, доказів оплати спірної суми боргу ані на день подачі позву, ані на день ухвалення рішення судом першої інстанції відповідачем не надано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 411,02 грн 0,1% річних, 34 158,10 грн інфляційних втрат.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 7.6 договору сторони відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Позивачем на суму боргу було нараховано 411,02 грн 0,1% річних та 34 158.10 грн інфляційних втрат.

Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідача щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг, вимоги щодо стягнення інфляційних та відсотків річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреного судом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/6950/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/6950/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/6950/25 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6950/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 04.02.2026.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.О. Мальченко

Ю.Б. Михальська