cправа № 925/208/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,
розглянув у порядку письмового провадження
заяву Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради
про ухвалення додаткового рішення у справі № 925/208/25
за касаційними скаргами Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького
на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025,
постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2025
за позовом Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького
до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області,
за участю Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури
про стягнення 1 566 915,48 грн.
Черкаський національний університет імені Богдана Хмельницького (далі - Університет, позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення зайво сплачених коштів з оплати теплової енергії у результаті застосування необґрунтованих тарифів у розмірі 1 566 915,48 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 04.10.2021 до 30.09.2022 Університет сплачував відповідачу за надані послуги з теплопостачання та гарячої води за тарифами які не відповідають категорії споживачів "населення", установленим у пункті 5 рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.10.2021 № 1073, що суперечить вимогам закону, в результаті чого позивач сплатив відповідачу завищену вартість послуг з теплопостачання та гарячої води.
Від Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури (далі - прокурор) надійшла заява про вступ у справу, з метою захисту інтересів держави. Обґрунтовуючи заяву прокурор зазначає, що спір між сторонами виник з приводу договору теплопостачання, укладеного державним навчальним закладом та оплата за яким здійснювалась за рахунок бюджетних коштів. Укладаючи договори Університет у спірних відносинах діє, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником в обсязі та в межах видатків, що визначені Міністерством освіти і науки України (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня). Враховуючи специфіку фінансування державних закладів, ефективне використання бюджетних коштів вже саме по собі становить суспільний інтерес.
Ухвалою від 10.04.2025 суд залучив Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (далі - Офіс Держаудитслужби, третя особа).
Господарський суд Черкаської області рішенням від 10.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у цій справі, в задоволенні позову відмовив повністю.
Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 17.11.2025 заяву Підприємства про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнив. Стягнув з Університету на користь Підприємства 43 717, 59 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнув з прокуратури на користь Підприємства 49 962,96 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд постановою від 13.01.2026 закрив касаційне провадження у справі № 925/208/25 за касаційними скаргами Прокуратури та Університету в частині підстави, касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Касаційні скарги Прокуратури та Університету в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, залишив без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у справі - без змін. Касаційні скарги Прокуратури та Університету імені Богдана Хмельницького на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 залишив без задоволення, а оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції у справі - без змін.
Підприємство у відзиві на касаційну скаргу зазначило попередній розрахунок витрат на правову (правничу) допомогу та вказало, про намір подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у порядку частини восьмої статті 129 ГПК України.
Заяву з обґрунтуванням остаточного розміру відшкодування та доказами на його підтвердження, а також доказами надіслання іншим учасникам справи Підприємство подало через систему "Електронний суд" до Верховного Суду 15.01.2026.
До матеріалів заяви Підприємство, як вказано у ній, додало такі документи:
- копію ордеру від 07.01.2026 серія АІ № 2093113;
- копію акта прийому-передачі послуг від 12.12.2025 № АО2025-37;
- копію звіту про обсяг наданих послуг від 12.12.2025 № АО2025-37;
- копію рахунка від 12.12.2025 № АО2025-37;
- докази надсилання копії заяви з додатками іншим учасникам справи.
У заяві Підприємство зазначило, що гонорар адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги складає 1 500 дол. США, що в еквіваленті складає 63 408,15 грн. Підприємство просить Суд стягнути з Університету та Прокуратури (з кожного) на свою користь по 31 704,08 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з розглядом справи в Верховному Суді.
Відповідно до статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 244 ГПК України).
За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.
Частиною тринадцятою статті 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши заяву Підприємства та дослідивши матеріали цієї справи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла таких висновків.
В силу приписів статей 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу для надання якої в Україні діє адвокатура, а стаття 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Суд зазначає, що принцип в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та пункт 20 постанови від 31.05.2022 у справі № 917/304/21).
У додатковій постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.
Як вже зазначено вище, Підприємство у поданому до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу зазначило про попередній орієнтовний розрахунок судових витрат і про те, що докази на підтвердження понесення таких витрат будуть подані у порядку частини восьмої статті 129 ГПК України.
Після ухвалення Верховним Судом постанови за результатом розгляду касаційних скарг Університету та прокуратури, Підприємство 15.01.2026 подало суду заяву про ухвалення додаткового рішення до якої додало докази, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу.
За інформацією, що міститься в автоматизованій системі документообігу суду комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", вказана вище заява з додатками надіслана в електронний кабінет Університету, Прокуратури та Офісу Держаудитслужби 15.01.2026. Також, до заяви додано квитанції № 5646045, № 5646046 та № 5646047 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС - Університету, Прокуратури та Офісу Держаудитслужби.
З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що Підприємством заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у порядку, межах та у строк, які визначені чинним законодавством та дотримано вимоги, передбачені статтями 80, 124, 126, 129 ГПК України.
Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі № 923/199/21 дійшла висновку, що за змістом наведених положень процесуального закону прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду. Відтак, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Суд враховує, що Університет та Прокуратура своїм правом на подання заперечень щодо неспівмірності витрат не скористалися, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами Суду не надали.
У вирішенні заяви Підприємства Верховний Суд виходить з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Колегія суддів касаційної інстанції також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частини четверта - шоста, сьома, дев`ята статті 129 ГПК України, визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Верховний Суд неодноразово вказував, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).
Верховний Суд неодноразово також наголошував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, вирішуючи заяву / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В силу положень статті 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що надані Підприємством докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими.
Зокрема, у вирішенні заяви Підприємства Суд враховує, що відповідачем 2, у встановлений частиною восьмою статті 129 ГПК України строк, подані докази на підтвердження понесення витрат.
У матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги, укладеного 06.01.2025 між Підприємством (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Антіка" (Адвокатське об`єднання) № 2025/2 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого є надання адвокатом правничої допомоги клієнту.
Пунктом 4.1. Договору передбачено, що надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги може здійснюватися, зокрема, на підставі додаткових угод, які укладаються між сторонами Договору.
Відповідно до пункту 5.1. Договору клієнт сплачує винагороду за надання правничої допомоги, яка визначається на основі фактично витраченого часу Адвокатським об`єднанням виходячи з погодинної ставки, наведеної у пункті 5.2. Договору.
Так, у пункті 5.2. Договору сторонами встановлено ставку гонорару на рівні еквіваленту 150 доларів США в гривнях за курсом НБУ на момент пред`явлення рахунку для оплати, за кожну годину часу витраченого Адвокатським об`єднанням на надання правничої допомоги клієнту.
У подальшому, 18.03.2025 між Адвокатським об`єднанням та Підприємством підписано Додаткову угоду №3 до Договору, у якій сторони дійшли згоди про надання правничої допомоги клієнту у справі № 925/208/25.
Відповідно до акта прийому-передачі послуг від 12.12.2025 № АО2025-37 та звіту про обсяг наданих послуг від 12.12.2025 № АО2025-37, Адвокатським об`єднанням надано послуги з підготовки відзиву на касаційні скарги заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у справі № 925/208/25 про стягнення з Клієнта 1 566 915,48 грн надмірно сплачених коштів. Зокрема:
- аналіз оскаржуваних рішень аналіз доводів касаційних скарг, їх співставлення з мотивами апеляційного суду;
- правовий аналіз рішень Верховного Суду у справах № 903/357/21, № 902/521/24, № 537/4259/15-ц, № 363/3555/17 та № 465/5790/17, на які посилаються скаржники, як на підставу касаційного оскарження;
- підготовка тексту відзиву на касаційні скарги, його подача через "Електронний суд", на що адвокатом витрачено загалом 10 годин.
У вирішенні заяви відповідача Суд звертається до критеріїв, зазначених у цій постанові, та зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд враховує, що, по-перше, правова позиція Підприємства з моменту подачі позову до суду є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду спору у судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося; по-друге, адвокат Войцеховський М. Ю. надавав правову допомогу відповідачу протягом усього розгляду справи (у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій), а тому, відповідно, обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Наведене, на переконання Суду, ураховуючи вищенаведені критерії, зокрема, реальності адвокатських послуг, розумності їхнього розміру і необхідності, а також фактичні обставини цієї справи, пропорційність до предмету спору, розмір гонорару не є пропорційним та у повній мірі не відповідає принципам справедливості, розумності та реальності і необхідності.
Таким чином, керуючись зазначеними у цій додатковій постанові критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши заяву Підприємства та документи щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів касаційної інстанції, з огляду на міркування, викладені у цій додатковій постанові, дійшла висновку про не покладення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі 63 408,15 на Університет і Прокуратуру, та покладення витрат відповідача у розмірі 10 000,00 грн (у рівних частинах на позивача та прокуратуру), а в іншій частині відмовити.
Отже, ураховуючи наведене, оцінивши надані заявником докази, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, викладеної у цій додатковій постанові, та керуючись статтями 2, 123, 80, 73, 75-79, частиною п`ятою статті 129 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з Університету та Прокуратури на користь Підприємства по 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру. В іншій частині заяви Суд не покладає такі витрати на позивача та Прокуратуру.
Керуючись статтями 2, 123, 126, 129, 221, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
1. Заяву Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради про ухвалення додаткового рішення у справі № 925/208/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на користь Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
3. Стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
4. У задоволенні іншої частини заяви Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради щодо ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Черкаської області.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя І. Бенедисюк
Суддя Ю. Власов
Суддя Т. Малашенкова