ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа № 911/1551/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Промах А.В. (у режимі відеоконференції)

від відповідача: не вийшли на зв`язок у режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича

на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2025 (повний текст рішення підписано 19.09.2025) (суддя Мальована Л.Я.)

у справі № 911/1551/25 Господарського суду Київської області

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство"

до Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича

про стягнення 866 072,06 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У травні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича (відповідач) про стягнення 866 072,06 грн заборгованості, з яких: 646 000,00 грн - сума попередньої оплати (авансу), 91 799,07 грн пені, 102 998,33 грн інфляційних втрат та 25 274,66 грн 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем договору № 314-В-ДТЗОтаІ-23 від 11.07.2023 (далі - Договір) щодо поставки позивачу товару в зазначений у Договорі строк, а також неповернення сплачених позивачу в якості авансового платежу коштів.

Також позивач на суму неповернутої попередньої оплати (авансу) нарахував та заявив до стягнення з відповідача 91 799,07 грн пені на підставі підп. 8.2.6 п. 8.2 Договору, а також 102 998,33 грн інфляційних втрат та 25 274,66 грн 3 % річних за період з 08.01.2024 по 28.04.2025.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/1551/25 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича на користь Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" 646 000,00 грн суми попередньої оплати, 91 799,07 грн пені, 102 998,33 грн інфляційних втрат, 25 274,66 грн 3 % річних та 10 392,86 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач умови Договору не виконав, товар не поставив, монтаж не здійснив та не повернув позивачу попередню оплату, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу (неповернутого авансового платежу) в сумі 646 000,00 грн визнано судом обґрунтованими. Також суд першої інстанції визнав обґрунтованими заявлені позивачем до стягнення з відповідача нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені в заявлених позивачем розмірах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/1551/25, Фізична особа-підприємець Якимлюк Роман Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

За доводами скаржника, товар був виготовлений у строки, передбачені Договором, та не був вчасно переданий покупцю за його вказівкою у зв`язку зі знищенням будівлі за адресою поставки товару; суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в даному випадку мали місце обставини форс-мажору, і непоставка товару за Договором відбувалася саме з вини покупця, відтак у зв`язку з недослідженням даних обставин суд задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки, яка складає більше 14 % розміру авансу, та не зменшив таку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/1551/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 16.12.2025 об 11:20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.11.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 задоволено заяви Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" та Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/1551/25; у розгляді апеляційної скарги у справі № 911/1551/25 оголошено перерву до 20.01.2026 об 11:10; повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання відбудеться в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в її задоволенні відмовити в повному обсязі, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, вказуючи, що наведені скаржником твердження та міркування, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Явка учасників справи. Клопотання учасників справи

У судовому засіданні 20.01.2026 взяв участь представник позивача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Відповідач та його представник не вийшли на зв`язок у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з причин, що не залежали від суду.

Разом із тим, 20.01.2026, до початку судового засідання, до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи.

В обґрунтування зазначеного клопотання апелянт зазначає, що наразі він ініціював проведення між сторонами переговорів щодо можливого мирного врегулювання спору, а тому, враховуючи строк розгляду справи, виникла необхідність у відкладенні судового засідання на іншу дату для надання можливості сторонам мирно врегулювати спір.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку представника позивача, який проти задоволення клопотання заперечував, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує, що апеляційне провадження в даній справі було відкрито 10.11.2025, в судовому засіданні 16.12.2025 оголошувалась перерва, та розгляд апеляційної скарги був продовжений.

Відтак із моменту відкриття апеляційного провадження у сторін було достатньо часу для мирного врегулювання спору.

Разом із тим, до клопотання відповідача не додано жодних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин щодо ведення між сторонами переговорів із мирного врегулювання спору. До того ж, присутній у судовому засіданні 20.01.2026 представник позивача не підтримує клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи з метою мирного врегулювання спору між сторонами.

Колегія суддів також враховує положення ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, відповідно до яких одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Разом із тим, суд зважає на те, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

За таких обставин, з огляду на необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи, з урахуванням змісту ст. 216, 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання відповідача та його представника не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні відповідача та його представника.

У судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 11.07.2023 між Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське пароплавство" (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Якимлюком Романом Миколайовичем (постачальник) був укладений договір № 314-В-ДТЗОтаІ-23 (Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю повнозростовий турнікет в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатку 1 до цього Договору (далі - товар), та здійснити установку та монтаж товару, а покупець - прийняти і оплатити такий товар та вартість послуг із монтажу та установки зазначеного товару в порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони погодили, що найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється згідно із цим Договором, а також вартість послуг із його монтажу та установки (надалі - послуги) визначені в специфікації (додаток 1 до цього Договору) (далі - Специфікація), яка є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.1, 3.2 Договору ціна цього Договору становить 1 292 000 грн 00 коп. без ПДВ. Ціна цього Договору включає: вартість товару з урахуванням всіх податків, зборів та інших обов`язкових платежів, витрат, пов`язаних із передпродажною підготовкою та реалізацією, установкою та монтажем товару покупцю, в тому числі вартість матеріалів, що використовуються під час монтажу, всі витрати постачальника, враховуючи вартість транспортних послуг та доставку товару до визначеного цим Договором місця, затрати по зберіганню, навантаженню-розвантаженню товару, фінансуванню гарантійних зобов`язань та витрат, зазначених продавцем, пов`язаних з установкою та монтажем.

Пунктом 4.2 Договору сторони встановили, що покупець здійснює попередню оплату (аванс) у розмірі 50 % ціни Договору, зазначеної у пункті 3.1 Договору, протягом 10 робочих днів із дати його укладення та отримання оригіналу належним чином оформленого рахунка від постачальника.

Остаточний розрахунок здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів із дати підписання видаткової накладної та установчого акта на підставі отриманого покупцем оригіналу належним чином оформленого рахунка від постачальника (з урахуванням суми раніше сплаченого авансу). У разі ненадання постачальником усіх документів, передбачених пунктами 1.5, 2.2 та 5.7 цього Договору, покупець має право затримати оплату до моменту їх отримання. У цьому випадку зобов`язання покупця не вважаються простроченими.

Платіжні зобов`язання вважаються виконаними в повному обсязі з моменту перерахування покупцем грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника (п. 4.4 Договору).

Поставка товару та його монтаж (згідно додатку 2 до Договору) здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати отримання покупцем попередньої оплати (авансу). Поставкою товару за цим Договором вважається його доставка за місцем розташування покупця: вул. Пароходна, 28, м. Ізмаїл, Одеська область, Україна, 68600, його монтажу у визначеному покупцем місці та проведення пусконалагоджувальних робіт (п. 5.1 Договору).

У разі розірвання чи припинення дії Договору або не поставки товару згідно із замовленням у визначений цим Договором строк, постачальник зобов`язаний повернути покупцю суму попередньої оплати (авансу), сплачену згідно з пунктом 4.2 договору (в частині, що не може бути зарахована як оплата за поставлений та прийнятий покупцем товар) протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту настання такої обставини (підп. 7.3.6 п. 7.3 Договору).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо використовуються) і діє до 31.12.2023 року, а в частині здійснення розрахунків покупцем за товар, який було відправлено в межах, визначеним цим Договором строку поставки та строку дії Договору та здійснення поставки товару, який було відправлено постачальником в межах строку поставки та строку дії цього Договору - до повного виконання сторонами таких зобов`язань за Договором (п. 11.1 Договору).

На виконання умов п. 4.2 Договору позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в якості авансового платежу в розмірі 646 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № LGF1915 від 20.07.2023.

Звертаючись із позовом у даній справі, позивач стверджував, що відповідач у порушення умов Договору не поставив позивачу товар у зазначений у Договорі строк, а також не повернув позивачу сплачених ним коштів в якості авансового платежу. Також позивач на суму неповернутої попередньої оплати (авансу) нарахував та заявив до стягнення з відповідача 91 799,07 грн пені на підставі підп. 8.2.6 п. 8.2 Договору, а також 102 998,33 грн інфляційних втрат та 25 274,66 грн 3 % річних за період з 08.01.2024 по 28.04.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

З огляду на зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, цей правочин є змішаним договором, який містить елементи договору поставки та договору підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глав 54, 61 ЦК України та глави 30 Господарського кодексу України (який був чинний до 28.08.2025).

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Частиною першою статті 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 663 ЦК України також вказує на те, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов п. 4.2 Договору було перераховано відповідачу грошові кошти в якості авансового платежу в розмірі 646 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № LGF1915 від 20.07.2023.

Відтак, відповідно до п. 5.1 Договору, відповідач протягом 30 календарних днів від дати отримання попередньої оплати (авансу) зобов`язаний був здійснити поставку товару та його монтаж, тобто до 19.08.2023 включно.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов Договору та здійснення поставки товару, а також його монтажу.

Перевіряючи доводи скаржника щодо наявності форс-мажору та нездійснення відповідачем поставки позивачу саме з вини останнього, колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України унормовано, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів готовності товару до передання покупцеві у належному місці та доказів інформування про це покупця, у зв`язку із чим доводи скаржника про нездійснення ним поставки саме з вини покупця, відхиляються судом апеляційної інстанції за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеною нормою особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.10.2020 в справі № 904/5610/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14.06.2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та в постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тоді як суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення сторонами Договору про виникнення у них форс-мажорних обставин, а також сертифікатів Торгово-промислової палати України на підтвердження неможливості належного виконання чи прийняття такого виконання зобов`язання за даним Договором.

Дослідивши наведені скаржником пояснення в обґрунтування форс-мажорних обставин, колегія суддів виснує, що апелянтом не доведено наявності вини позивача у нездійсненні відповідачем своїх господарських зобов`язань за Договором, а також не доведено неможливості здійснення альтернативного виконання.

Щодо долучених скаржником до апеляційної скарги доказів, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 1-3 ст. 80 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).

Отже, колегія суддів зазначає, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Клопотання повинне містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Суд апеляційної інстанції враховує, що суд першої інстанції вирішив спір між сторонами та ухвалив за його результатами рішення з урахуванням позовних вимог, за встановлених судом обставин на підставі поданих до місцевого господарського суду доказів.

Своєю чергою, суду апеляційної інстанції належить, зокрема, перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи причину неподання таких доказів до суду першої інстанції, скаржник вказує, що має право на проживання в Австрії до 07.08.2027 та, відповідно, не має постійного місця проживання в Україні.

Суд апеляційної інстанції такі доводи оцінює критично, оскільки посвідка на право проживання в Австрії не підтверджує фактичного знаходження у вказаній країні.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п. з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (даний висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 07.06.2019 у справі № 910/17797/17).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) про фізичну особу-підприємця належать відомості про місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем).

За змістом частини третьої статті 18 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають зміни до відомостей про фізичну особу-підприємця, що містяться у Єдиному державному реєстрі, тобто і про зміну місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем), про що фізична особа-підприємець має звернутись із відповідною заявою.

При цьому, Законом України від 12.05.2022 № 2255-IX вказаний Закон доповнено статтею 25-1, відповідно до положень якої державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця може здійснюватися без участі державного реєстратора, в автоматичному режимі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), фізична особа-підприємець повинена передбачати або свідомо допускати можливість настання певних негативних ризиків (зокрема, щодо неотримання поштової кореспонденції).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відтак, саме скаржник несе всі ризики, пов`язані з невнесенням до Єдиного державного реєстру актуальних відомостей щодо адреси свого місцезнаходження.

Отже, подані скаржником до суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження заперечень проти позову не підлягають прийняттю апеляційним господарським судом, оскільки апелянт не навів причин, що об`єктивно не залежали від нього і перешкоджали йому подати докази до суду першої інстанції.

Доводи скаржника про незменшення судом першої інстанції пені, колегія суддів відхиляє за неспроможністю, з огляду на те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що укладаючи договір, сторони вільно та свідомо погодили застосування штрафних санкцій, їх розмір та усвідомлювали всі ризики.

З урахуванням зазначеного вище, встановленим є факт невиконання відповідачем визначеного законом обов`язку у встановлений законом строк, чим порушено законні права позивача, а відтак, правомірним є задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Якимлюка Романа Миколайовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2025 у справі № 911/1551/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.01.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська