ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Справа№910/9404/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 26.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025

у справі №910/9404/25 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

про розірвання договору оренди та виселення

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» (далі по тексту - відповідач) про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 19.01.2021 №3509, укладеного між Департаментом, Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - третя особа, Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА»; виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» з нежитлових приміщень загальною площею 76,80 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Миропільська, 25, літ. «Б».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору, а саме, самовільно виконано ремонтні роботи без згоди орендодавця і балансоутримувача та систематично порушуються договірні зобов`язання в частині здійснення платежів з орендної плати, не сплачуються вчасно і в повному обсязі, що є додатковою обставиною, яка свідчить про порушення відповідачем умов договору та є підставою для його розірвання та виселення відповідача.

Господарський суд міста Києва рішенням від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. Розірвав Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 19.11.2021 №35099, укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА». Виселив Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» з нежитлових приміщень загальною площею 76,80 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Миропільська, 25, літ. «Б». Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судовий збір у розмірі 4 844, 80 грн.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що за результатами проведених 27.03.2025 та 10.06.2025 представниками орендодавця та балансоутримувача оглядів орендованого відповідачем майна за договором останні склали відповідні акти огляду орендованих приміщень, в яких зафіксували виявлені факти перевищення відповідачем орендованих площ внаслідок самовільного зайняття додаткового приміщення, що суперечить пункту 4.1 Умов договору. Також представниками орендодавця та балансоутримувача встановлено факт проведення ремонтних робіт з переплануванням без отримання згоди третьої особи, тобто з порушенням приписів п. 5.1 незмінюваних умов договору.

Також суд вказав, що матеріали справи не містять, а відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження отримання відповідачем згоди позивача та третьої особи на проведення відповідних видів робіт, передбачених пунктом 5.1 незмінюваних умов договору, а також не надано жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача дозвільних документів на виконання будівельних робіт, отриманих в установленому порядку, наявності проектно-кошторисної документації, розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що відповідачу надавалася можливість усунути виявлені орендарем та балансоутримувачем порушення, однак останнім зазначеного здійснено не було.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що проведення істотної зміни - перепланування орендованого приміщення орендарем поза згодою орендодавця (балансоутримувача) свідчить про порушення його прав та є підставою для висновку про користування орендованим майном всупереч умовам договору оренди, що є істотним порушенням такого договору.

Крім того, судом встановлено, що у період з листопада 2021 року по червень 2025 року відповідач користувався об`єктом оренди на підставі договору, проте належним чином своїх зобов`язань зі своєчасного та повного внесення обумовлених означеним правочином платежів не здійснив, заборгувавши таким чином станом на 10.07.2025 суму коштів у розмірі 18 634,22 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити апелянту строк на апеляційне оскарження; зупинити примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 до постановлення рішення судом апеляційної інстанції; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд безпідставно ототожнив відновлювальні та протиаварійні роботи із самовільною зміною об`єкта оренди. Усунення аварійного стану, відновлення зруйнованих елементів та приведення приміщення у безпечний технічний стан не є переплануванням чи реконструкцією у розумінні законодавства та умов договору та висновок суду про порушення орендарем-апелянтом умов договору грунтується на формальному підході та не враховує ані технічної суті виконаних робіт, ані їх мети.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання доказів доплати судового збору.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.12.2025 задовольнив клопотання та поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25; зупинив дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 на час апеляційного оскарження; розгляд апеляційної скарги призначив на 20.01.2026 о 13 год. 00 хв.

Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 19.01.2025 сформовано та подано через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечено проти задоволення апеляційної скарги відповідача та зазначено, що під час огляду Об`єкта оренди було зафіксовано та підтверджено відповідачем у апеляційній скарзі, що відповідачем здійснено самовільне перепланування Об`єкта оренди без отримання згоди третьої особи (Балансоутримувача), рішення позивача (Орендодавця) та без виготовленої і погодженої належним чином проектно-кошторисної документації (всупереч умовам п. 4.1 Змінюваних умов Договору, п. 5.1 Незмінюваних умов Договору, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 153 Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483). Щодо посилань апелянта про здійснення поліпшення майна шляхом проведення ремонтних робіт то згідно з вимогами ч. 1 ст. 778, ч. 3 ст. 773 ЦК України таке поліпшення має здійснюватися за умови наявності згоди наймодавця.

Також, третя особа наголосила на простроченні сплати орендної плати, яка також є однією з обставин, які свідчать про невиконання відповідачем зобов`язань за Договором, та є згідно з п. 12.7.1 незмінюваних умов Договору підставою для дострокового припинення Договору.

19.01.2026 позивачем сформовано та подано через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, оскільки умовами п. 5.1 незмінюваних умов Договору визначено, що орендар має право здійснювати невід`ємні поліпшення майна за наявності рішення Орендодавця про надання згоди, прийнятого відповідно до Закону та Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, однак, актами огляду від 27.03.2025 та від 10.06.2025 достеменно підтверджується, що орендар без отримання будь-яких дозволів з боку Балансоутримувача та Орендодавця здійснив замурування віконних і дверних прорізів, збільшення віконних прорізів, заміну вікон та дверей, руйнування міжкімнатних перегородок, а також вимурування нової стіни, що свідчить про самовільне втручання у конструктивні елементи будівлі.

Отже, на переконання позивача, судом першої інстанції вірно було встановлено факт перевищення відповідачем орендованих площ, внаслідок самовільного зайняття додаткового приміщення, що суперечить пункту 4.1 Умов, та факт проведення ремонтних робіт з переплануванням без отримання згоди третьої особи, тобто з порушенням приписів п. 5.1 Незмінюваних умов договору.

20.01.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі складною ситуацією, що сталася внаслідок масованої ракетно-дронової атаки міста Києва російською федерацією в ніч на 20.01.2026, тривалістю повітряних тривог, відсутністю електроенергії, неможливістю належним чином підготуватися до судового засідання.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні 20.01.2026 поклались на розсуд суду.

Колегія суддів, порадившись на місці, з метою необхідності забезпечення прав учасників судового процесу на участь їх представників у засіданні господарського суду, дотримання принципів рівності та змагальності учасників спору, забезпечення всебічного, повного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, дійшла висновку про відкладення розгляду справи на 26.01.2026 на 11 год. 45 хв.

Представник позивача у судовому засіданні 26.01.2026 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 залишити без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» та третя особа своїх представників, у судове засідання, призначене на 26.01.2026, не направили, про причини неявки суд не повідомило, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом доставки ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 в їх «Електронний кабінет».

Згідно із частиною 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Щодо наданих відповідачем доказів доданих до апеляційної скарги, то слід зазначити наступне.

За приписами статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які саме докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції. Постанова Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №910/11152/19.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №822/1736/18, від 31.08.2021 у справі №914/1725/19, від 15.12.2020 у справі №925/1052/19, від 21.04.2021 у справі №906/1179/20).

Таким чином, надані відповідачем до апеляційної скарги докази, не беруться до уваги судом апеляційної інстанції та відповідно не надається їм оцінка.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзивів на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

19.11.2021 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» (орендар) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (балансоутримувач) укладений Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №3509 (а.с. 20-27) (далі - Договір), за умовами якого орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 Умов, вартість якого становить суму визначену у пункті 6 Умов (пункт 1.1 незмінюваних умов Договору).

Відповідно до п. 4 Умов, об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею 76, 80 кв.м. (І поверх), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, буд. 25, літ. «Б», що перебувають та обліковуються на балансі КП «Київтеплоенерго».

Згідно із пунктом 2.1 незмінюваних умов Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

19.11.2021 між орендарем та балансоутримувачем підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно якого балансоутримувач передає, а орендар приймає в орендне користування згідно з Договором оренди від 19.01.2021 нежитлові приміщення загальною площею 76, 80 кв.м. (І поверх), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, буд. 25, літ. «Б», що перебувають на балансі КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до пункту 4.1 незмінюваних умов Договору у разі припинення Договору оренди орендар зобов`язаний звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, - то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.

Згідно з пунктом 5.1 незмінюваних умов Договору оренди орендар має право за згодою балансоутримувача проводити поточний та/або капітальний ремонт майна і виступати замовником на виготовлення проектно-кошторисної документації на проведення ремонту; здійснювати невід`ємні поліпшення майна за наявності рішення Орендодавця про надання згоди, прийнятого відповідно до Закону та Порядку; за згодою орендодавця, наданою відповідно до Закону та порядку, і один раз протягом строку оренди зараховувати частину витрат на проведення капітального ремонту в рахунок зменшення орендної плати.

Пунктом 5.2 незмінюваних умов встановлено, що порядок отримання орендарем згоди балансоутримувача і орендаря на проведення відповідних видів робіт, передбачених п. 5.1 договору, порядок отримання орендарем згоди орендодавця на зарахування витрат на проведення цих робіт в рахунок орендної плати і умови, на яких здійснюється таке зарахування, а також сума витрат можуть бути зараховані, визначаються Порядком.

Відповідно до пункту 6.2 незмінюваних умов Договору орендар зобов`язаний забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

Відповідно до пункту 6.4 незмінюваних умов Договору орендар зобов`язаний забезпечити представникам орендодавця та балансоутримувача доступ на об`єкт оренди у робочі дні, у робочий час з метою здійснення контролю за його використанням та виконанням орендарем умов цього договору. Про необхідність отримання доступу до об`єкта оренди балансоутримувач або орендодавець повідомляє орендареві електронною поштою принаймні за один робочий день.

Згідно з пунктом 11.1 незмінюваних умов Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Відповідно до пункту 11.3 незмінюваних умов Договору спори, які виникають за Договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з пунктом 12.6.7 незмінюваних умов Договору договір припиняється на вимогу будь-якої із сторін Договору за рішенням суду з підстав, передбачених законодавством.

Строк дії договору - 5 років з дати набрання чинності договором після підписання його сторонами (п. 11.1 змінюваних умов договору та п. 12.1 незмінюваних умов договору).

З листа наявного в матеріалах справи вбачається, що 25.03.2025 на електронну адресу (зазначена в пункті 3.2.1 змінюваних умов Договору) балансоутримувачем надіслано орендарю повідомлення про необхідність отримання 27.03.2025 орієнтовно об 10:30 год представниками балансоутримувача і орендодавця безперешкодного доступу до об`єкта оренди з метою проведення його обстеження та забезпечення обов`язкової безпосередньої присутності представника орендаря при цьому (а.с.30 зворот).

27.03.2025 представниками балансоутримувача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" проведено огляд орендованого приміщення, за результатами якого складено акт огляду орендованих приміщень від 27.03.2025.

Зокрема, відповідно до цього акта при огляді зазначеного приміщення встановлено факт проведення ремонтних робіт (з перепланування) без отримання згоди третьої особи, тобто з порушенням п. 5.1. незмінюваних умов договору, що підтверджується такими спостереженнями:

стіни фасаду лівої та правої частини об`єкта оренди пофарбовано різними кольорами фарб: сірою, рожевою, коричневою та чорною;

дверний та віконний прорізи із задньої сторони лівої частини об`єкта оренди замуровано та заштукатурено;

у два віконних проріза з торця лівого боку лівої частини об`єкта оренди встановлено металопластикові вікна;

два віконних прорізи з передньої сторони лівої частини об`єкта оренди збільшено. В один із цих віконних прорізів встановлено металопластикове вікно, в інший металопластикові двері;

двері входу до лівої частини об`єкта оренди (з передньої сторони) замінено на металопластикові;

більшість міжкімнатних перегородок в лівій частині об`єкта оренди зруйновано, внаслідок чого суттєво збільшено корисну площу орендованих приміщень;

внаслідок вимурування нової косої перегородки в лівій частині об`єкта оренди, приміщення однієї групи розділено на дві частини з окремими входами;

внаслідок зруйнування міжкімнатної перегородки в лівій частині об`єкта оренди приміщення різних груп об`єднані в одну групу;

повністю вимурувана передня стіна правої частини об`єкта оренди з віконним та дверним прорізами, i встановлено там металопластикові вікно та двері відповідно; повністю змонтовано новий дах над правою частиною об`єкта оренди, внаслідок чого територія двору перетворена у додаткову внутрішню площу об`єкта оренди;

більшість міжкімнатних перегородок в правій частині об`єктa оренди зруйновано, внаслідок чого суттєво збільшено корисну площу об`єкта оренди;

внутрішні будівельні та ремонтні роботи в усьому об`єкті оренди закінчено.

Окрім цього, встановлено факт порушення відповідачем меж граничних зовнішніх контурів (габаритів) будівлі, в якій розташовано об`єкт оренди, i використання земельних площ в господарчих цілях орендаря, оскільки ззовні під стінами правої частини об`єкта оренди установлено поштомат «Епіцентр» № 572, а на невеликій відстані від стін лівої частини об`єкта оренди установлено поштомат «Нова пошта» № 36041 та автомат з продажу питної води «AquaBox» (з підключеними кабелями електроживлення, що йдуть від орендованих приміщень). Також з торця лівого боку лівої частини об`єкта оренди облаштовано терасу з огородженням, на якій розміщено столи, стільчики та тросова парасоля. Крім того, під передньою стіною правої частини об`єкта оренди встановлено клітку з електрогенератором.

Крім того, було зафіксовано факт здійснення в об`єкті оренди господарської діяльності кав`ярнею «PINKA», що не провадить продаж товарів підакцизної групи, салоном краси «Beauty Space» та продуктовим магазином «MULTmarket›, який проводить продаж товарів підакцизної групи. Наявність цих суб`єктів господарювання в межах орендованого об`єкта підтверджується відповідними вивісками, розміщеними на його фасаді.

На підставі виявлених фактів зроблено відповідні фотоматеріали (а.с. 31-45).

Керуючись частиною шостою статті 18 Закону, Підприємство надіслало рекомендованою кореспонденцією письмовий припис щодо усунення порушення умов Договору від 31.03.2025 №1/28/23.1.2/1947, згідно з яким орендарю потрібно було терміново усунути виявлені порушення умов Договору шляхом відновлення початкової конфігурації конструкцій (зокрема несучих) орендованих приміщень, що існувала на дату укладення договору оренди, а також звільнення частини земельної ділянки, яка виходить за межі граничних зовнішніх контурів (габаритів) будівлі, в якій знаходиться об`єкт оренди, і використовується в господарчих цілях орендаря (а.с.12-14).

Додатково 18.04.2025 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Радник Права» (), зазначену у договорі, було направлено відповідачу копію письмового припису №1/28/23.1.2/1947 від 31.03.2025 з вимогою негайного усунення порушень.

05.06.2025 балансоутримувачем на електронну адресу (зазначена в пункті 3.2.1 змінюваних умов Договору) орендарю надіслано повідомлення про необхідність отримання 10.06.2025 орієнтовно о 11:00 год. представниками балансоутримувача і орендодавця безперешкодного доступу до об`єкта оренди з метою проведення його обстеження та забезпечення обов`язкової безпосередньої присутності представника орендаря при цьому.

10.06.2025 представниками балансоутримувача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" проведено огляд орендованого приміщення, за результатами якого складено акт огляду орендованих приміщень від 10.06.2025 (а.с. 46).

При огляді об`єкта оренди повторно встановлено факт проведення ремонтних робіт з переплануванням без отримання згоди третьої особи тобто з порушенням норм п. 5.1. незмінюваних умов договору. Як зазначено у акті огляду орендованих приміщень від 10.06.2025, виявлені факти свідчать про невиконання відповідачем вимог Письмового припису щодо усунення порушення умов договору оренди нерухомого майна комунальної власності від 31.03.2025 № 1/28/23.1/1947.

Листом № 1/28/23.2/3454 від 13.06.2025 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» повідомило позивача про ініціювання процедури розірвання Договору оренди та виселення відповідача з об`єкта оренди у зв`язку із здійсненням непогоджених з позивачем та третьою особою ремонтних робіт, результатом яких стало неправомірне перепланування об`єкта оренди.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом про розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.01.2022 №3550 у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов цього договору щодо перепланування нежитлових приміщень, що були надані в орендне користування, корисна площа об`єктів оренди фактично суттєво зросла та не відповідає розміру орендованих площ, зазначених в пункті 4.1 Змінюваних умов Договору оренди, акті приймання-передачі нерухомого майна від 19.11.2021 та викопіюваннях з поверхового плану.

Крім того, позивач також посилався на систематичну несплату відповідачем орендної плати, на підтвердження чого до матеріалів позову додано відповідну довідку про заборгованість за договором.

Частина перша статті 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що орендар комунального майна має право за письмовою згодою балансоутримувача майна за рахунок власних коштів здійснювати поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.

Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором (частина друга статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

За частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна. Контроль за використанням нерухомого та рухомого майна покладається на балансоутримувачів. Орендар на вимогу орендодавця зобов`язаний забезпечити доступ на об`єкт оренди.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Разом з тим, ст. 783 ЦК України як спеціальною нормою стосовно договорів найму визначено підстави розірвання договору оренди на вимогу наймодавця, серед яких, зокрема, користування наймачем річчю всупереч договору або призначенню речі.

Також ст. 773 ЦК України встановлює, що наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Відповідно до п. 153 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна від 03.06.2020 №483 орендар має право за письмовою згодою балансоутримувача майна за рахунок власних коштів здійснювати поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна. Для отримання такої згоди орендар звертається до балансоутримувача із клопотанням, у якому обґрунтовує необхідність проведення такого ремонту.

Зі ст. 773 ЦК України вбачається, зокрема, що якщо внаслідок зміни наймачем стану переданої у найм речі без згоди наймодавця наймодавцю завдано збитки, він також має право вимагати їх відшкодування. Якщо ж зміни стану речі мають характер поліпшень, то за правилом ч. 5 ст. 778 ЦК України якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Згідно статті 776 Цивільного кодексу України, капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 778 Цивільного кодексу України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Відтак, законом закріплено право наймача на проведення поліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Погодження з точки зору права, у контексті волевиявлення юридичної особи на проведення поліпшення майна, можна визначити як офіційне вираження згоди, що є юридично значимим актом. Це волевиявлення підтверджує обізнаність юридичної особи щодо характеру, обсягу, виду та умов запланованих ремонтних або інших поліпшувальних робіт.

Основними аспектами погодження є: - обізнаність, тобто юридична особа повинна отримати детальну інформацію про заплановані роботи, їх обсяг, вартість, строки виконання та можливі правові наслідки; - добровільність, тобто погодження має бути результатом вільного волевиявлення без примусу чи введення в оману; форма, тобто залежно від законодавчих вимог, погодження може бути оформлене у письмовій формі (наприклад, підписання договору, угоди чи листа-згоди); - мета, як узгодження дій, спрямованих на поліпшення майна, яке може включати підвищення його вартості чи функціональності; - юридична значущість, тобто погодження встановлює обов`язки сторін (наприклад, власника майна і виконавця робіт) та визначає межі допустимих дій, що можуть бути оскаржені у разі порушення.

Отже, погодження виступає як юридичний інструмент забезпечення інтересів сторін та регулювання відносин, пов`язаних з поліпшенням майна.

Натомість, проведення відповідачем робіт без погодження з позивачем та третьою особою підтверджується матеріалами справи та у апеляційній скарзі відповідачем не заперечується.

При цьому, доказів, що відповідач поліпшив річ, яка є договором найму матеріали справи також не містять.

З матеріалів справи також вбачається, що за результатами проведених 27.03.2025 та 10.06.2025 представниками орендодавця та балансоутримувача оглядів орендованого відповідачем майна за договором останні склали відповідні акти огляду орендованих приміщень, в яких зафіксували виявлені факти перевищення відповідачем орендованих площ внаслідок самовільного зайняття додаткового приміщення, а саме використано орендарем частини земельної ділянки, яка виходить за межі граничних зовнішніх контурів (габаритів) будівлі, для розміщення поштоматів «Епіцентр», «Нова пошта», автомату з продажу питної води «Aquox», тераси з огородженням, столами, стільцями, тросової парасолі, а також клітки з електрогенератором.

Крім того, в об`єкті оренди було встановлено факт здійснення господарської діяльності кав`ярнею «PINKA», що не провадить продаж товарів підакцизної групи, салон краси «Beauty Space» та продуктовим магазином «MUL Tmarket», який провадить продаж товарів підакцизної групи.

Оскільки об?єктом оренди, згідно з п. 4.1 Змінюваних умов Договору оренди, є виключно нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, буд. 25, літ. «Б», Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» порушено умови Договору оренди в частині належного користування нежитловими площами, наданим в оренду.

Врахувавши вказані норми матеріального права, Верховний Суд у справі №910/5446/19 дійшов висновку, що укладаючи договір найму, наймодавець має право розраховувати на те, що передана у найм річ буде використовуватися за призначенням і не буде змінена наймачем без згоди наймодавця з тим, щоб у разі припинення договору найму річ була повернута наймодавцеві у стані, в якому вона була одержана у найм, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, як це передбачено ч. 1 ст. 785 ЦК України. Проведення істотної зміни - перепланування орендованого приміщення орендарем поза згодою орендодавця та доцільність проведення якого він обґрунтовано заперечує свідчить про порушення прав орендаря та є підставою для висновку про користування орендованим майном всупереч умовам договору оренди, що є істотним порушенням договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2023 у справі №910/6088/22 зазначив, що не вважає, що висновок Верховного Суду щодо застосування ст. ст. 773, 785 ЦК України, викладений у справі №910/5446/19, є помилковим, неефективним чи застосований у рішенні підхід очевидно застарів внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Навпаки, цей висновок є чітким, зрозумілим, послідовним та сприяє однозначному застосуванню зазначених норм матеріального права.

Отже, встановивши, що відповідач здійснив проведення ремонтних робіт за відсутності погодження з балансоутримувачем (п. 5.1 договору) та згоди орендодавця, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.12.2020 у справі № 910/5446/19 відповідно до вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору оренди майна, що належить до комунальної власності та виселення відповідача з цього приміщення є обґрунтовані.

Подібні висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №910/5528/22.

Відповідачу у даній справі надавалася можливість усунути такі порушення, однак ним зазначеного здійснено не було, конструкції орендованих приміщень не були відновлені, як і не отримано погодження щодо перепланування спірного приміщення.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідач ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не вказує, що ним подавалось клопотання з обгрунтуванням необхідності проведення ремонтних робіт, а також не вказує, що позивачем та третьою особою такі роботи були погоджені, не надає жодних доказів вжиття відповідачем дій передбачених пунктом 5.1 договору, а також п. 153 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна від 03.06.2020 №483.

Доводи апелянта, що позивачем не доведено жодного факту погіршення стану об`єкта оренди внаслідок проведених робіт не заслуговують на увагу, оскільки орендар має право проводити поточний та/або капітальний ремонт майна за згодою балансоутримувача, яку відповідачем до матеріалів справи не надано. Не надано відповідачем і рішення Орендодавця про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, прийнятого відповідно до Закону та Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з частиною першою статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З наведеного слідує, що надаючи в оренду майно з обмеженням права його перебудови та переобладнання, орендодавець під час укладення договору очікував, що орендар не буде здійснювати перепланування без отримання його згоди, тобто, що нерухоме майно залишатиметься у тому ж стані, у якому передано в оренду.

Отже, орендодавець мав законні очікування на збереження його майна і у випадку закінчення строку оренди поверненні його у тому ж стані, або у стані, який ним був погоджений. Однак, внаслідок самовільного перепланування орендованого приміщення, збільшення орендованої площі та здійснення непогоджених відповідачем ремонтних робіт спірного приміщення, орендодавець фактично не має змоги отримати очікуване при укладенні договору.

Щодо визначеної позивачем ще однієї підстави для розірвання договору оренди, а саме систематичного порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення платежів з орендної плати, слід зазначити наступне.

Пунктом 3.1. незмінюваних умов договору визначено, що орендна плата становить суму, визначену у підпункті 8.1. пункту 8 Умов, а саме - 9 320,00 грн без ПДВ. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. До складу орендної плати не входять витрати зі сплати комунальних послуг, витрати на утримання орендованого майна (послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою.

Пунктом 3.3. незмінюваних умов договору узгоджено, що відповідач сплачує орендну плату щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Згідно з п. 3.4. незмінюваних умов договору відповідач сплачує орендну плату на підставі підпункту 8.1 підпункту 8 Умов та пункту 3.2 Договору оренди.

Відповідно до п. 12.7.1 Договору договір може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж за три місяці.

З оскаржуваного рішення вбачається, що станом на 10.07.2025 за відповідачем була наявна заборгованість в частині здійснення платежів з орендної плати у розмірі 18 634, 22 грн, що не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

З довідки заборгованості про нарахування і надходження за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 19.11.2021 № 3509 (а.с. 28) вбачається, що до 20.03.2025 за відповідачем обліковувалась заборгованість з орендної плати у розмірі 43 869, 34 грн, а саме за листопад 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року та лютий 2025 року. Тобто, відповідач допускав прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців.

Відповідно до статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Наведеною нормою ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 цього Кодексу можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати, що є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.

Таким чином, суд з урахуванням порушення відповідачем умов договору і в частині своєчасного внесення орендної плати, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно із частинами 4, 5 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДНИК ПРАВА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9404/25.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Матеріали справи №910/9404/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена суддями 29.01.2026.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська